ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 грудня 2024 року           справа №360/911/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року (повне судове рішення складено 26 вересня 2024 року у м. Дніпро) у справі № 360/911/24 (суддя в І інстанції Секірська А.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                           УСТАНОВИВ:

06.08.2024 через підсистему «Електронний суд» представник позивача Семенових О.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з такими вимогами:
визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - № 1058-IV) із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2021-2023), що передують року звернення за призначенням пенсії;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 21.05.2024 відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2021, 2022, 2023 роки. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 26.02.2015 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та до 21.05.2024 отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1058-IV.
З 21.05.2024 у зв`язку з “доцільністю” ОСОБА_1 було переведено з пенсії за вислугу років, призначеної згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
20.06.2024 представником позивача був направлений адвокатський запит щодо призначення з 21.05.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону № 1058-IV від 09.07.2003 із застосуванням середньомісячної заробітної плати за 2021, 2022, 2023 роки, на що відповідач у листі №1200-0208-8/16532 від 25.06.2024 відмовив у такому призначення, а також зазначив, що при переведенні на пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV при обчисленні заробітної плати для розрахунку пенсії ОСОБА_1 , застосовано показник середньої заробітної плати при переведенні пенсії з вислуги років на пенсію за віком з 21.05.2024 – 7994,47 грн, розмір пенсії – 5206,15 грн.
Як вбачається з розрахунку заробітку для обчисленні пенсії ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2014-2016).
У зв`язку з цим відмова відповідача призначити з 21.05.2024   ОСОБА_1 пенсію згідно Закону № 1058-IV із застосуванням середньомісячної заробітної плати за 2021, 2022, 2023 роки є протиправною та такою, що порушує її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист.
Слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 10.09.2024 залучено до участі в справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з 21.05.2024 відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки; 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи з 31.05.2024.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Щодо рішення суду в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з 21.05.2024 відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки зазначає, що середньомісячна заробітна для обчислення розміру пенсії була визначена відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, врахована за період з 01.07.2000 по 30.06.2014 за даними системи персоніфікованого обліку із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2012, 2013 та 2014 роки (2960,62 грн.).
За матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж роботи ОСОБА_1 склав 42 рік 03 місяців 16 днів.
Заробітна плата для розрахунку пенсії за віком врахована за даними системи персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 31.03.2024. Коефіцієнт заробітної плати складав 1,50319.
Середньомісячна заробітна плата для обчислення розміру пенсії за віком визначена відповідно до статті 40 Закону №1058, складає 12017,21 грн ((3764,40 грн. (за 2014-2016 роки) х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796 = 7994,47 грн. х 1,50319.
При переведенні ОСОБА_2 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, з якої було обчислено пенсію за вислугу років, що передбачено пунктом 3 статті 45 Закону №1058.
Підстав для застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки 2021-2022-2023 немає.
Щодо рішення суду в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи з 31.05.2024 зазначає, що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Судом першої інстанції не враховано, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не опрацьовувало заяву ОСОБА_1 від 21.05.2024.
Лист відповідача від 25.06.2024 №1200-0208-8/16532 має суто роз`яснювальний характер та не тягне для позивача правових наслідків, оскільки не є актом індивідуальної дії - рішенням суб`єкта владних повноважень.
Щодо рішення суду в частині стягнення з відповідача судового збору апелянт зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону № 1058-ІV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не має коштів на сплату судових витрат, тому рішення покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області витрати позивача на оплату судового збору є необґрунтованим.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 26.02.2015 первинно була призначена пенсія за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику освіти та охорони здоров`я, що підтверджується рішенням від 04.09.2018 № 909230158930 про призначення пенсії. 
21.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на інший вид.
Заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 03.06.2024 № 909230158930 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за Законом № 1058-ІV з 21.05.2024 довічно у розмірі 5206,15 грн, середній заробіток - 12017.21000 грн.
Згідно із розрахунком заробітку для обчислення пенсії загальний страховий стаж в одинарному розмірі – 42 р.3 м. 16 д., 507 м.;
Загальний страховий стаж після 01.07.2000 – 23 р. 8 м. 1 д., 284 м.,
Дата вводу заробітку – 26.02.2015;
Середній заробіток за три попередні роки: 2017 – 3764,40 грн (за 2014-2016 роки);
Коефіцієнт збільшення показника середньої ЗП: 2,1237025912, 1,17*1,11*1,11*1,14*1,197*1,0796;
Збільшений на коефіцієнт показник ЗП – 7994,47 грн;
Останній місяць врахованої зарплати – 31.03.2024;
Максимальна дата оптимізації – 31.03.2024;
Сума коефіцієнтів заробітної плати – 390,06618 (до оптимізації);
Сума коефіцієнтів заробітної плати – 311,16037 (після оптимізації);
Кількість місяців заробітної плати – 284 (до оптимізації);
Кількість місяців, виключених оптимізацією – 77 (в межах 10%);
Кількість місяців, виключених додатково – 0 (понад 10%);
Кількість місяців заробітної плати – 207 (після оптимізації);
Індивідуальний коефіцієнт для обчислення – 1,37347 (до оптимізації);
Страховий стаж за місяці врахованої заробітної плати – 207,00000;
Індивідуальний коефіцієнт для обчислення – 1,50319 (після оптимізації);
Середньомісячний заробіток для обчислення – 12017,21000.
19.06.2023 адвокат ОСОБА_3 звернулася до ГУПФУ в Луганській області з адвокатським запитом, в якому просила призначити з 21.05.2024 ОСОБА_1 пенсію за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньомісячної заробітної плати за 2021, 2022, 2023 роки.
Листом від 25.06.2024 № 1200-0208-8/16532 ГУПФУ в Луганській області адвокату Семенових О.С. надано відповідь на адвокатський запит з таким обґрунтуванням:
«…Пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється за нормами Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі змінами (далі - Закон), який набув чинності з 01.01.2004.
Статтею 10 Закону визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, за вислугу років, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. 
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. 
За наданою особистою заявою ОСОБА_1 від 21.05.2024 про переведення з одного виду пенсії на інший, яку опрацьовано за принципом екстериторіальності (відповідно до пункту 4.2 постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 “Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”), та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_1 з 21.05.2024 переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком на загальних умовах. 
Враховуючи норми частини третьої статті 45 Закону, при обчисленні заробітної плати для розрахунку пенсії ОСОБА_1 застосовано показник середньої заробітної плати при переведенні пенсії з вислуги років на пенсію за віком з 21.05.2024 — 7994,47 грн, розмір пенсії - 5206,15 гривень. 
Пенсію обчислено відповідно до норм чинного законодавства, підстави для перегляду її розміру відсутні».
Таким чином, спірним питанням у цій справі є правомірність застосування для розрахунку заробітної  плати при обчисленні розміру пенсії позивача  середнього заробітку за 2014-2016 роки, а не за 2021-2023 роки, які мають бути застосовані за твердженням позивача.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем-1. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону
За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Положеннями частини першої статті 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV установлено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Положеннями частини третьої статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом 1058-IV.
У відповідності до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Матеріалами справи підтверджено, що з 26.02.2015 по 20.05.2024 позивачка одержувала пенсію за вислугу років, призначену на підставі статті 55 «Окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років « Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник охорони здоров`я. 
З 21.05.2024 позивачку за її заявою було переведено рішенням ГУПФУ в Полтавській області на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
При розгляді цієї справи суд вважає за необхідне врахувати нижченаведені правові висновки Верховного Суду.
Так, Верховний Суд України від 29 листопада 2016 року у справі № 21-6331а15 та Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2018 року у справі № К/9901/16/17 висловили свою позицію стосовно того, що при переведенні з пенсії призначеної згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Відтак, у разі призначення пенсії відповідно до Закону, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, та в подальшому зверненні за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV можливим є застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.
Даний висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 22 лютого 2018 року у справі № 310/3774/17, від 22 січня 2019 року у справі № 577/2457/17, від 01 липня 2019 року у справі № 720/208/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 513/298/17, від 18 серпня 2020 року у справі № 263/6611/17, а також з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17, а тому суд відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України застосовує її до спірних правовідносин.
З урахуванням призначення у 2015 році та отриманні до 20.05.2024  включно ОСОБА_1  пенсії за вислугу років як працівника охорони здоров`я, призначеної на підставі статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мало місце саме перше призначення їй пенсії за віком за Законом № 1058, і при розрахунку пенсії за віком мала бути застосована середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2021-2023 роки.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.
Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].
Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В рамках адміністративного судочинства:
дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;
бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;
рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
З огляду на те, що право позивача порушено при призначенні йому пенсії за віком за Законом № 1058 при розгляді Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області заяви про перехід на інший вид пенсії, а не внаслідок відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2021-2023), що передують року звернення за призначенням пенсії, як зазначав представник позивача, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги належать до задоволення з виходом за межі позовних вимог шляхом:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з 21.05.2024 відповідно до статті 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки; 
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи з 31.05.2024.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду.
Щодо посилання апелянта на необґрунтоване стягнення судом першої інстанції судового збору з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
Оскарженим рішенням стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Отже, такі доводи апелянта є незмістовними.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі № 360/911/24 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 05 грудня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          І. В. Геращенко