ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2024 року	Львів	Справа № 140/4464/24 пров. № А/857/22323/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року  (головуючий суддя Денисюк Р.С., м. Луцьк) у справі №140/4464/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області  про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.03.2024 № 032550004022; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII з дати звернення - 26.02.2024 на підставі довідок від 21.02.2024 № 8/02/2-24, виданих Департаментом соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року  позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.03.2024 № 032550004022 “Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи головою виконкому Рудко-Козинської Ради народних депутатів з 01.07.1987 по 08.02.1990 та помічником-консультантом народного депутата України Апарату Верховної Ради України з 18.07.2002 по 29.09.2003. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.02.2024 про переведення її на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” та прийняти відповідне рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 не займала посади державної служби та не має необхідних 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, відсутні правові підстави для перерахунку пенсії. Вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було правомірно прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №    1058-IV, що підтверджується витягом з пенсійної справи.
26.02.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” (а.с.15-16,58-59).
Рішенням ГУ ПФУ у Донецькій області від 05.03.2024 № 032550004022  (а. с. 23-24,56) відмовлено позивачу в переході на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII, оскільки відсутній стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається  Законом України «Про державну службу» № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 (далі  Закон № 889-VIII).
Статтею 90 Закону №889-VIII  передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність  Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  статтею 25 Закону України «Про державну службу»  та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону № 3723-ХІІ  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених  статтею 25 Закону України «Про державну службу»  та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу»  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою  статті 37 Закону № 3723-XII  встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої  статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 року №822/254/18, від 15.12.2020 року у справі № 560/2398/19, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17.
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 25-34) та довідкою Волинського обласного центру зайнятості від 18.03.2024 №   652/12 (а.с.   35), у позивача станом на 02.03.2015 стаж державної служби становить 20 років 4 місяці 18 днів.
Зокрема, зазначено такі періоди роботи:
- з 01.07.1987 по 08.02.1990 працювала головою виконкому Рудко-Козинської Ради народних депутатів;
- з 23.05.1997 по 17.07.2002 працювала заступником голови Рожищенської районної державної адміністрації (відповідно присвоєно 11, а пізніше - 10-8 ранги державної служби);
- з 18.07.2002 по 29.09.2003 працювала помічником-консультантом народного депутата України Апарату Верховної Ради України (відповідно присвоєно 7 ранг державної служби);
- з 30.09.2003 по 01.03.2015 працювала заступником директора, а пізніше - директором Волинського обласного центру зайнятості.
Періоди роботи позивача згідно розрахунку з 23.05.1997 по 17.07.2002 та з 30.09.2003 по 01.03.2015 зараховані до стажу державної служби.
Фактичною підставою відмови у оскаржуваному рішенні було зазначено те, що у позивача недостатньо стажу державної служби, а саме: наявність стажу державної служби 15 років 05 місяців, при необхідних 20 роках.
З рішення та розрахунку стажу для призначення пенсії (а.с.65-66) вбачається, що позивачу до стажу державної служби не було зараховано періоди роботи головою виконкому Рудко-Козинської Ради народних депутатів з 01.07.1987 по 08.02.1990 та помічником-консультантом народного депутата України Апарату Верховної Ради України з 18.07.2002 по 29.09.2003.
Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229  (далі - Порядок №229), пунктом 6 якого передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності  Законом  обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.
Пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим  Законом  обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283  (далі - Порядок №283), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у  статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Зокрема, додатком до Порядку №283 визначено, що до стажу  державної служби зараховується період  роботи на посадах     керівних   працівників  і  спеціалістів виконавчих  комітетів  місцевих  Рад  депутатів  трудящих,  Рад  народних депутатів,  їх управління,  самостійні відділи, інші  структурні підрозділи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 "Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців"  затверджений Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців (далі - Порядок №239).
Пунктом 1 Порядку №239 передбачено, що до посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносяться, зокрема, сьома категорія - посади радників, консультантів, спеціалістів секретаріатів районних, районних у містах Києві та Севастополі Рад народних депутатів; спеціалістів апаратів виконкомів районних у містах, міських Рад міст районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів та інші прирівняні до них посади.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018, прийнятій у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності  Законом України "Про державну службу" №889-VIII  ( 01.05.2016 ) положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до  статті 46 закону України "Про державну службу" №889-VIII  та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених  Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування",  зараховується до стажу державної служби.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до стажу державної служби необхідно зарахувати періоди роботи позивача головою виконкому Рудко-Козинської Ради народних депутатів з 01.07.1987 по 08.02.1990 та помічником-консультантом народного депутата України Апарату Верховної Ради України з 18.07.2002 по 29.09.2003.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року  у справі №140/4464/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар