КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 759/3051/23                                                                            Головуючий у суді І інстанції Горбенко Н.О.
провадження № 22-ц/824/14483/2024                                                   Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 листопада 2024 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,
секретар судового засідання: Дуб С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Миколаєвої Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання місця проживання дитини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, в якому просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею - її матір`ю.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дитина навчається у 1 класі середньої загальноосвітньої школи № 63 Подільського району м. Києва, позитивно характеризується в навчальному закладі.
Зазначила, що у листопаді 2022 року батько дитини, ОСОБА_2 , без її згоди забрав дочку до себе та в категоричній формі відмовляється повернути її, тим самим також перешкоджаючи дитині відвідувати її місце навчання.
До теперішнього часу вона з ОСОБА_2 не дійшла згоди щодо місця проживання їх дочки ОСОБА_4 , і на даний час дитина мешкає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважала, що для їх дочки буде краще жити разом нею, враховуючи її вік та необхідність для неї материнської любові та материнського догляду.
Зазначила, що наполягає на визначенні місця проживання ОСОБА_3 з нею, її матір`ю, оскільки вона любить свою дочку і має всі необхідні умови для забезпечення її всім необхідним для гармонійного розвитку та належного виховання; у неї нормований робочий день, вона має стабільний самостійний дохід. З 2021 року по теперішній час працює в дошкільному навчальному закладі № 188 Подільського району міста Києва на посаді помічника вихователя. Вказала, що вона неухильно і сумлінно виконує доручення керівництва, успішно справляється зі своїми посадовими обов`язками та будує відносини з вихованцями ДНЗ. Діти з повагою та любов`ю ставляться до неї. До того ж, на роботі вона характеризуюся як доброзичлива, позитивна, дбайлива, терпляча, врівноважена, тактовна людина.
Також вказала, що у неї створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, стан здоров`я дитини також забезпечується нею на належному рівні, дівчинка здорова і не потребує диспансерного обліку або специфічних курсів лікування. Вона, як мати, здатна за своїм станом здоров`я і надалі забезпечувати належний догляд дитини. У неї з дочкою психологічний контакт, прив`язаність один до одного.
Вважала, що проживання дитини саме з матір`ю є більш прийнятним для неї, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації, можливостей та часу приділяти дитині увагу.
Зазначила, що має усі необхідні умови для проживання дитини разом нею. На даний час проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , яка розташована на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку. В квартирі створені всі умови для проживання, розвитку та виховання дитини.
Спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не приймає, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, судимості не має.
В той же час фактично вихованням дитини займаються дід та баба (батьки ОСОБА_2 ), але не зважаючи на це, батько безпричинно не дозволяє їх дочці проживати разом нею, у будь-який спосіб намагається перешкодити цьому, керуючись власними інтересами.
Тому, вважала, що зважаючи на вік дитини, її проживання разом з нею відповідатиме інтересам дитини. Вона має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням та розвитком дитини, і в інтересах дочки проживати саме з нею, а не з її батьком. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька з дитиною.
20.03.2023 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Паруль Ю.О. подано зустрічну позовну заяву, в якій останній просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком.
Зустрічний позов мотивовано ненаданням відповідачем за зустрічним позовом належної уваги до психологічного та фізичного стану здоров`я дитини, її навчання, неналежним забезпеченням дитини матеріально-побутовими умовами.
Зазначав, що проживання дитини з матір`ю не відповідає її інтересам, а позивач за зустрічним позовом має можливість забезпечити та забезпечує доньці належні умови проживання, виховання, освіти та відпочинку, розвитку, чого мати зробити не в змозі.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Миколаєва Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з мамою.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на висновок органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.04.2023 року № 107-2317, в якому вказано: «зі змісту висновку вбачається, що у бесіді малолітня ОСОБА_5 повідомила, що хоче проживати разом із батьком. Вона боїться, що мама її забере та не поверне додому.». При цьому, суд першої інстанції не врахував те, що з метою спростування даного висновку мама дитини неодноразово заявляла клопотання про допит дитини з психологом, щоб з`ясувати істинну реальну думку дитини щодо можливості чи не можливості проживання її з мамою.
Вказувала, що відповідач по справі, без будь-якого аргументування, вчинив дії щодо недопущення можливого спілкування дитини з психологом.
Апелянт вважає, що бесіда дитини з психологами мала б велике значення, особливо враховуючи доказ наданий позивачем, з якого вбачається, що під час телефонної розмови мами з дочкою остання стверджує, що вона хоче проживати з мамою.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилалась на те, що беззаперечних доказів, що своєю поведінкою ОСОБА_1 може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини ОСОБА_2 не надано.
07 жовтня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Паруль Юлії Олегівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що проживання доньки з батьком в оточенні інших рідних для неї людей в цьому випадку забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суд першої інстанції вважав, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме її інтересам, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини проживати разом із батьком, а також вік дитини.
Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 10).
ОСОБА_1 з 2021 року працювала в дошкільному навчальному закладі № 188 Подільського району м. Києва на посаді помічника вихователя, неухильно і сумлінно виконує доручення керівництва, успішно справляється зі своїми посадовими обов`язками та будує відносини з вихованцями ДНЗ. Діти з повагою та любов`ю ставляться до неї. До того ж, на роботі вона характеризуюся як доброзичлива, позитивна, дбайлива, терпляча, врівноважена, тактовна людина (т. 1 а.с. 11).
В суді апеляційної інстанції встановлено, що на час розгляду справи працює у магазині «Varus» старшою зміни пекарні.
Згідно характеристики № 18/188 від 12.01.2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на жовтень 2022 року проживала разом з мамою та бабусею, на момент звернення дитина проявила себе як чемна, ввічлива, спокійна дівчинка, адаптація в садочку мала середній рівень, мамі надані рекомендації щодо адаптування дитини (т. 1 а.с. 12).
ОСОБА_1 на обліку лікаря психіатра не перебуває, не судима (т. 1 а.с. 13, 14).
Згідно акту обстеження умов проживання від 12.01.2023 року створені умови для проживання та для виховання дитини в у кімнаті площею 14,8 м2 в квартирі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 21).
Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина з листопада 2022 року проживає з батьком ОСОБА_2 та його батьками за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів поліції із заявами про те, що ОСОБА_2 забрав дочку - ОСОБА_6 , від матері до свого місця проживання і не повертає її.
Як вбачається з матеріалів справи, батько ОСОБА_2 є військовослужбовцем, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має у власності квартиру у м. Житомирі (т. 1 а.с. 66-68).
Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з листопада 2022 року навчається у початковій школі з дошкільними групами « Кияночка » відповідно до договору про надання освітній послуг, укладеного між закладом та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 60-65).
Згідно розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.10.2023 року № 685 «Про визначення способів участі у вихованні дитини громадянки ОСОБА_1 » визначено такі способи участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щомісяця ІІ та IV суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. неділі; три тижні спільного відпочинку під час літніх канікул; спільний відпочинок у першій половині осінніх канікул; спільник відпочинок у другій половині зимових канікул (т. 3 а.с. 16).
Згідно висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.04.2023 року № 107-2317, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 23-27).
Зі змісту висновку вбачається, що за час проживання матері із дочкою малолітня ОСОБА_3 була влаштована на навчання до середньої загальноосвітньої школи № 63 Подільського району м. Києва.
Дитину до школи супроводжувала та забирала зі школи мати, громадянка ОСОБА_1 , яка завжди відвідувала батьківські збори та спілкувалась із вчителями. Дитина дбайливо та з любов`ю ставилась до мами, яка постійно цікавилася навчанням дочки, піклувалась про зовнішній вигляд дитини.
З 29.11.2023 року батько влаштував дочку до приватної початкової школи « Кияночка », де дитина навчається у першому класі та відвідує гуртки.
Наразі батько з дочкою проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Житлов-побутові умови проживання малолітньої ОСОБА_3 створено належним чином, дитина забезпечена всім необхідним для розвитку, виховання та відпочинку, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 17.03.2023 року склали відповідний акт. Також бабуся та дідусь, з якими вони проживають разом, допомагають онуці повсякденно. Батько повідомив, що не перешкоджає матері зустрічатися з дочкою.
У бесіді малолітня ОСОБА_5 повідомила, що хоче проживати разом із батьком. Вона боїться, що мама її забере та не поверне додому.
В суді першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є близькими родичами, сусідами, знайомими ОСОБА_2 , вказували, що на їхню думку, дитині краще проживати з батьком. Дитина почала проявляти себе впевнено, повністю задоволена, їй приділяють максимум уваги, нею займаються, займаються здоров`ям дитини.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2024 року по справі № 465/6496/19, у якій Верховний Суд застосував модель спільної батьківської опіки над дітьми.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).
Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.
Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.
З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, ухвалюючи рішення про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком, суд фактично не розглядали можливість та доцільність застосування моделі спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком).
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.
Встановлено, що батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - ОСОБА_2 та матір`ю дитини - ОСОБА_1 створені належні умови для проживання дитини, кожен з батьків бажає займатися вихованням малолітньої доньки, дбають про її фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я.
У справі, що переглядається, встановлено, що сторони проживають в одному місті - м. Київ, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 7 років дитина проживала з матір'ю, а останні 2 роки з батьком.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з огляду на зазначене, є необхідність застосування моделі спільної фізичної опіки батьків щодо дитини, яка сприятиме співпраці батьків та забезпечить належне виховання та задоволення потреб дитини, тому колегія суддів вважає, що в інтересах дитини буде доцільним визначити почергове проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3  з кожним із батьків.
Доказів, які свідчили б про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дитиною або шкідливість таких контактів для дитини, не здобуто.
Щодо стосується тих обставин, що під час формування висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у бесіді малолітня ОСОБА_3 повідомила, що хоче проживати разом із батьком, вона боїться, що мама її забере та не поверне додому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 554/1124/20 зауважено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про визначення місця її проживання, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, наприклад таких, як тривалий час проживання дитини з одним із батьків без можливості повноцінного спілкування з тим із батьків, з ким дитина не проживає.
Враховуючи, що дитина тривалий час (з листопада 2023 року) проживає з батьком, має відповідні соціальні контакти за місцем проживання батька та виявляє, можливо, в деякій мірі більшу прихильність до батька, однак, вочевидь, дитина потребує і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на її розвиток.
Подолання можливих певних дискомфортних на першому етапі незручностей для дитини, пов`язаних з тимчасовою зміною звичного для неї місця проживання і середовища, а також налагодження емоційного контакту дитини з матір`ю має відбуватися у співпраці батька та матері, а також органу опіки та піклування, за необхідності - психологів.
Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дитини як повноцінного члена суспільства.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на поточному етапі, доцільно визначити почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком, два тижні з матір`ю.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 та про часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 у відповідності ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Миколаєвої Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з кожним з батьків почергово, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_2 за адресою його проживання: АДРЕСА_3 ; два тижні з матір`ю ОСОБА_1 за адресою її проживання: АДРЕСА_4 .
Двотижневий період проживання дитини з кожним з батьків починається з 12.00 год. неділі та завершується через два тижні о 12.00 год. неділі.
Перші два тижні, починаючи з 06 листопада 2024 року, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з батьком ОСОБА_2 .
По завершенні двох тижнів, протягом яких дитина проживала з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.
У задоволенні іншої частини первісних позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Реквізити сторін:
Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Повний текст постанови складено «07» листопада 2024 року.
 
Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко
 
Судді                                                                                       С.Г. Музичко
 
                                                                                                 В.І. Олійник