ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9915/24 Справа № 207/523/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Барильської А.П., 
суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,- 

ВСТАНОВИВ: 

       У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.
       В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року, який було розірвано на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2013 року та від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 травня 2013 року до досягнення дитиною віку повноліття. Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі від 28 листопада 2023 року відповідач був позбавлений батьківських прав. В 2023 році їх син ОСОБА_4 закінчив школу та вступив до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, міжнародно-правовий факультет, спеціальність 081 «Право» та Одеський національний університет імені І.І. Мечникова, факультет міжнародних відносин, політології та соціології, спеціальність 292 «Міжнародні економічні відносини». Назар не має можливості в період навчання влаштуватись на роботу, тому що навчання в двох вищих навчальних закладах займає майже весь його час та сили, син проживає з нею та перебуває на повному її утриманні, втім вона не в змозі самостійно повністю забезпечити необхідні витрати на навчання та розвиток дитини. Позивач є працездатним, в листопаді 2023 року перебував за кордоном, тож має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини, тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь, на утримання ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу. але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з 14 лютого 2024 року. 
       Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що відповідач хоча і позбавлений батьківських прав, втім повинен виконувати свої обов`язки з утримання сина, який продовжує навчання. Відповідач утримує допомогу від уряду Норвегії ,що становить близько 77 385 гривень та може сплачувати аліменти. 
25 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_6 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просив суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що тимчасова допомога, яку отримує відповідач та його родина, не дає йому змоги сплачувати аліменти. 
05 листопада 2024 року ОСОБА_1 надала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому просить задовольнити її апеляційну скаргу. Вказує, що відповідач має фінансову змогу допомагати сину та вона саме не в змозі утримувати його. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення. 
       Зважаючи на те, що предметом дійсного позову є стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
       Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року, який було розірвано рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2013 року. 
       Від вказаного шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 207/2278/13-ц від 13 червня 2013 року відповідачу призначено стягнення аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 травня 2013 року до досягнення дитини повноліття.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі № 207/3154/22 від 28 листопада 2023 року відповідач позбавлений батьківських прав.
       В 2023 році ОСОБА_4 вступив до наступних навчальних закладів: Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, міжнародно-правовий факультет, спеціальність 081 «Право» та Одеський національний університет імені І.І. Мечникова, факультет міжнародних відносин, політології та соціології, спеціальність 292 «Міжнародні економічні відносини».
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що з наданих представником відповідача доказів, котрі характеризують матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , та не спростовані стороною позивача, вбачається, що єдиним доходом відповідача є грошова допомога від уряду іноземної держави, на території якої він та його родина отримали притулок. Відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей. Доказів, котрі б свідчили, що він працює або отримує інший активний чи пасивний дохід, або існують інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, суду не надано.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.
       Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення двадцятитрьохрічного віку при умові, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу.
       Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.
       Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
       Так, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
       Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
       Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
       Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 дійсного Кодексу.
       Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Таким чином, колегія суддів зауважує, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей не є безумовним, визначальним у розгляді судами справ відповідної категорії є саме матеріальна можливість батьків утримувати свою повнолітню дитину, що продовжує навчання.
       В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
       Водночас обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках.
       Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою-шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно зі ст.ст. 76,77,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є сином сторін, досяг повноліття, є студентом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, міжнародно-правовий факультет, спеціальність 081 «Право», за денною формою навчання та Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, факультет міжнародних відносин, політології та соціології, спеціальність 292 «Міжнародні економічні відносини» за заочною формою навчання, що, у свою чергу, свідчить про виникнення у позивачки права на звернення до суду із дійсним позовом. В той же час колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність матеріальної можливості у відповідача утримувати повнолітню дитину, оскільки останній є тимчасово переміщеною особою, під колективним захистом Норвегії. Окрім повнолітнього сина, має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що істотно впливає на розмір доходу, яким наразі є виключно гуманітарна допомога іншої країни. Відомості про наявність у відповідача сталого доходу в матеріалах справи відсутні.
       Колегія суддів зауважує, що доказів наявності у відповідача фінансової змоги надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, позивачкою не надано. 
       Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
       Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                А.П. Барильська

       Судді:                                                                        М.О. Макаров

                                                                               І.Ю. Ткаченко