УХВАЛА

21 жовтня 2024 року 
м. Київ

справа №300/5112/23
адміністративне провадження № К/990/38421/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів:                    Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі №300/5112/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У 2023 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні їй пенсії від 23.05.2023 №2660/Г-0900-22 з 11.07.2022;
- визнати протиправними дії відповідача, якими відповідно до листа від 13.07.2023 відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи відповідно до трудової книжки з 01.01.1992 по 01.09.1997, розрахунок стажу з 30.06.1975 по 31.12.1990 не обчислено з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком, не здійснено перерахунок пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату №19-15арх/906 від 19.05.2008 та довідки №84 від 05.05.2008, а також з урахуванням надбавки, як реабілітованій особі відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788);
- скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоду роботи відповідно до трудової книжки з 01.01.1992 по 01.09.1997, розрахунок стажу з 30.06.1975 по 31.12.1990 не обчислено з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком, не здійснено перерахунок пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату від 19.05.2008 №19-15арх/906 та довідки від 05.05.2008 №84, а також з урахуванням надбавки, як реабілітованій особі відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону №1788 та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок їй пенсії з 11.07.2022.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024, позов задоволено частково:
- визначено протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 23.05.2023 № 2660/Г-0900-22 про відмову позивачці у призначенні пенсії;
- зобов`язано відповідача призначити та здійснити з 11.07.2022 перерахунок та виплату позивачці пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 01.09.1997, та із врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії згідно довідок від 19.05.2008 № 19-15арх/906 та від 05.05.2008 № 84;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 11.07.2022 в частині питання про зарахування до страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 30.06.1975 по 31.12.1990 з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі;
- зобов`язати відповідача розглянути по суті заяву позивачки від 23.05.2023 про перерахунок пенсії відповідно до пункту  г  частини першої статті 77 Закону України  «Про пенсійне забезпечення» на підставі довідки про реабілітацію від 03.07.1992 № 3/3023129, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі;
- в задоволенні решти позову відмовлено.
09.10.2024 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, у якій скаржник просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд установив, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.
У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої  статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення.
Однак у касаційній скарзі відсутні обґрунтування того, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої  статті 341 КАС України.
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої  статті 328 КАС України  та про те, що судами попередніх інстанції не враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.02.2018 у справі №527/1655/17, від 23.04.2019 у справі №376/149/18, від 24.10.2019 у справі №376/1020/16, від 05.03.2020 у справі №539/3234/16, оскільки у зазначених справах вирішувалось питання щодо врахування при обчисленні пенсії заробітку отриманого на території України, а не за її межами.
Крім того, посилання скаржника на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.03.2018 у справі № 527/1655/17, відповідно до якого обов`язковою умовою для обчислення пенсії є підтвердження нарахування заробітної плати первинними документами, Суд вважає нерелевантними до спірних правовідносин з огляду на те, що такі висновки були сформовані за інших обставин справи, а саме у справі на яку покликається скаржник спір щодо обчислення розміру пенсії та її перерахунку, однак у справі, що розглядається, спір виник у зв`язку з незарахуванням періодів роботи до страхового стажу та, як наслідок, відмови у призначенні пенсії позивачу.
Верховний Суд звертає увагу, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 11.07.2022 в частині питання про зарахування до страхового стажу періодів роботи.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Таким чином, оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпунктів "а" та "в" пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  є необґрунтованими, оскільки зміст доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанції обставинами та наданою їм правовою оцінкою не дають підстав для висновку про наявність в даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а" та "в" пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні.
Отже касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, передбачені пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  випадки відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, якими рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії").
Керуючись статтями  328,  333,  359 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі №300/5112/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя - доповідач:                                                                       С.М. Чиркін

Судді:                                                                                           Я.О. Берназюк

                                                                                                    В.М. Шарапа