УХВАЛА
 
09 грудня 2024року
м. Київ
 
справа № 336/13331/23
провадження № 61-16167ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», подану представником Мельник Вікторією Валеріївною, на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживачів.
В обґрунтування позову зазначив, що 08 червня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Кредит Дніпро» складено кредитний договір № 22038000515478. Згідно з зазначеним договором банк надає строком на 36 місяців позичальнику кредит в сумі 64 770,00 грн. Пунктом 1.2 договору та розділом 4 Графік платежів Кредитного договору зазначені платежі (щомісячну комісію) він має сплачувати за одну послугу - за обслуговування кредитної заборгованості. В пункті 1.2 та розділі 4 Графіку платежів встановлено, що він має сплатити банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості розміром 56 835,72 грн при сумі кредиту 64 770,00 грн. В чому полягає комісія за обслуговування кредитної заборгованості, за які саме послуги призначена та як вона вирахувана в кредитному договорі не зазначено. Зважаючи на те, що кредитним договором йому фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а надання інших послуг за вказану плату умовами кредитного договору не передбачено, нікчемними є положення кредитного договору про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, передбачені пунктом 1.2 та розділом 4 графіку платежів кредитного договору.
ОСОБА_1 просив суд зобов`язати АТ «Банк Кредит Дніпро» перерахувати заборгованість за кредитним договором № 22038000515478 від 08 червня 2021 року, при здійсненні якого сплачену позичальником комісію зарахувати на погашення тіла кредиту і процентів за користування кредитом та повернути позичальнику залишок грошових коштів у разі наявності таких.
Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 22038000515478 від 08 червня 2021 року з огляду на нікчемність пункту 1.2 цього договору.В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
04 грудня 2024 року засобами через підсистему «Електронний Суд» АТ «Банк Кредит Дніпро» подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі 
№ 10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 19 лютого 2024 року цю справу визнано малозначною.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що справа оскаржується до Верховного Суду згідно з підпунктом а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, зокрема: зазначена справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для відповідача. Посилається на те, що оскаржені судові рішення прийняті без урахування висновку Верховного Суду. 
Разом з тим, відповідач належним чином не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес і в чому проявляється виняткове значення для відповідача саме цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження, фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, і, відповідно, не свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для відповідача.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Вказівка в резолютивній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у справі № 336/13331/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                            Є. В. Краснощоков
 
Д. А. Гудима
 
П. І. Пархоменко