ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2024 року	Львів	Справа № 380/17401/23 пров. № А/857/19297/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року (головуючого судді Кисильової О.Й., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/17401/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Українська виробнича компанія» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-
ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Перша Українська виробнича компанія» звернулося в суд з позовом до Львівської митниці в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 28.02.2023 №UA209000/2023/800012/2 про коригування митної вартості товару.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року задоволено позов повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Львівська митниця подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
На підставі статті 311 КАС України призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 15.11.2022 між ТзОВ «Перша Українська виробнича компанія» (далі - Покупець) та компанією JARMAG Sp.z.o.o (далі - Продавець) укладений Контракт № JM K016/2022, відповідно до якого Продавець зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується оплатити сировину у кількості та вартості, вказаними в рахунку-фактурі, який додається до кожної партії товару на є невід`ємною частиною цього Контракту. 
Відповідно до п. 3.1 Контракту № JM K016/2022 оплата за товар проводиться наступним чином: 100% передоплата на розрахунковий рахунок Продавця, вказаний у даному Контракті, зазначає проформу інвойс.
На виконання вимог зовнішньоекономічного контракту від 15.11.2022 № JM K016/2022, відповідно до рахунку-фактури від 22.02.2023 № 23К00058 Покупець придбав товар: Волокна штапельні, синтетичні, непіддані кардо чи гребенечесанню і не оброблені іншим способом, з поліефіру, використовується для власних виробничих потреб, як сировина для виробництва нетканих матеріалів: - поліефірне штапельне волокно вторинне HCS 15ДЕН/64мм. Кількість - 15276,00 кг (59 рулонів); - поліефірне штапельне волокно вторинне HCS 7ДЕН/64мм. Кількість рулони). Загальна кількість - 22101,00 кг (83рулони). 
З метою митного оформлення вказаного товару ТОВ «Перша Українська виробнича компанія» подало до Львівської митниці електронну митну декларацію №23UA209160002222U3, відповідно до якої до митного оформлення заявлений імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №23UA209160002222U3 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її: - сертифікат якості від 08.09.2022; - сертифікат якості від 13.09.2022; - пакувальний лист від 22.02.2023; - рахунок - проформа від 21.02.2023 № K/11300/22/506; - рахунок - фактура від 22.02.2023 № 23K00058; - автотранспортна накладна від 24.02.2023; - сертифікат про походження товару від 27.02.2023 № PL/MF/AT 0097179; - прайс - лист від 20.02.2023; -банківський платіжний документ, що стосується товару від 22.02.2023; - рахунок - фактура про надання транспортно - експедиційних послуг від 24.02.2023 № 323001296 ; - довідка про транспортні витрати від 24.02.2023; - зовнішньоекономічний контракт від 15.11.2022 № JM K016/2022; - договір-заявка від 22.02.2023 № 323-001296.
За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала наступне повідомлення: "Відповідно до статті 53 митного кодексу України прошу Вас надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів: - додатки до зовнішньоекономічного договору (контракту) у разі їх наявності; - рахунок-проформу (інвойс); -  якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;  - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;  - якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; -  каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якість та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів відповідно до вимог ст.254 МКУ".
У свою чергу, Декларант на вимогу надіслав лис у якому зазначив, що декларантом додані всі наявні у нього документи, будь-яких інших документів які б підтверджували митну вартість товарів надати не може. 
28.02.2023 Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UА209000/2023/800012/2, у графі 33 якого було вказано: До митного оформлення для підтвердження таких витрат надано рахунок від виконавця договору про транспортні послуги, який не містить жодних посилань на реквізити даної партії товару, що унеможливлює співставити та перевірити додаткові складові митної вартості оцінюваного товару. У даному рахунку відсутні відомості про такі складові митної вартості як страхування товару до місця ввезення на митну територію України. У графі 5 автотранспортної накладної CMR від 24.02.2023р. №б/н відсутні відомості про документи на партію товарів, у графах 16 та 23 даної CMR наявні відмітки перевізника LLC GOLDEN WEST GROUP, договір-заявку про перевезення укладено з ФОП " ОСОБА_1 ". Документів, що підтверджують договірні відносини між зазначеними суб`єктами не надано. В рахунку від ФОП " ОСОБА_1 " на транспортні послуги витрати на перевезення розподілені за маршрутом Гданськ-Рава-Руська-Дніпро, однак в автотранспортній накладній у графі 3 “місце призначення” зазначено місто Великі Мости (Львівська обл.), по суттєво впливає на відстань і відповідно витрати перевезення товару по митній території України (1060 км і 57 км). Банківський платіжний документ (Swift) від 22.02.2023 б/н містить загальне посилання на контракт, а не на проформу інвойс чи інвойс, що унеможливлює співставити оплату за конкретну поставку товару, сума платежу не відповідає заявленій  В інвойсі від 22.02.2023 № 2300058 зазначено передоплата (сума 28289,28 ДОЛ.США), платіжний документ містить розбіжності щодо суми оплати-7680,00 дол. CШA. В рахунку-фактурі (інвойсі) відсутні відомості щодо реквізитів зовнішньоекономічного договору. Виявлено розбіжності у відомостях про якісні характеристики товару, які суттєво впливають на рівень ціни та відповідно рівень митної вартості, а саме у пакувальному листі від 22.02.2023 № б/н товар, який становить переважну більшість ваги у даній партії - 15276 кг, зазначено іншої якості "Polyester staple fiber HC 7DEN", a не "Polyester staple fiber НС 15ДЕН" як заявлено до митного оформлення.
Львівська митниця відмовила у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформила Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209160/2023/000054.
Не погодившись з рішеннями про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 49 Митного кодексу України (далі– МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;  2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як визначено частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №809/946/17.
Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Із наведених положень колегія суддів враховує, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині 3 статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
Колегія суддів відповідно до матеріалів справи встановила, що митна вартість ввезеного товару визначена позивачем за першим методом - ціною договору.
Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що на виконання вимог зовнішньоекономічного контракту від 15.11.2022 № JM K016/2022, відповідно до рахунку-фактури від 22.02.2023 № 23К00058 Покупець придбав товар: Волокна штапельні, синтетичні, непіддані кардо чи гребенечесанню і не оброблені іншим способом, з поліефіру, використовується для власних виробничих потреб, як сировина для виробництва нетканих матеріалів: - поліефірне штапельне волокно вторинне HCS 15ДЕН/64мм. Кількість - 15276,00 кг (59 рулонів); - поліефірне штапельне волокно вторинне HCS 7ДЕН/64мм. Кількість рулони). Загальна кількість - 22101,00 кг (83рулони). 
ТОВ «Перша Українська виробнича компанія» подало до Львівської митниці електронну митну декларацію №23UA209160002222U3, відповідно до якої до митного оформлення заявлений імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації, а в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її: - сертифікат якості від 08.09.2022; - сертифікат якості від 13.09.2022; - пакувальний лист від 22.02.2023; - рахунок - проформа від 21.02.2023 № K/11300/22/506; - рахунок - фактура від 22.02.2023 № 23K00058; - автотранспортна накладна від 24.02.2023; - сертифікат про походження товару від 27.02.2023 № PL/MF/AT 0097179; - прайс - лист від 20.02.2023; -банківський платіжний документ, що стосується товару від 22.02.2023; - рахунок - фактура про надання транспортно - експедиційних послуг від 24.02.2023 № 323001296 ; - довідка про транспортні витрати від 24.02.2023; - зовнішньоекономічний контракт від 15.11.2022 № JM K016/2022; - договір-заявка від 22.02.2023 № 323-001296.
Щодо зазначених відповідачем в рішенні, що на підтвердження інших складових митної вартості товару, поставленого на умовах FCA, позивачем надано рахунок від виконавця договору про транспортні послуги, який не містить жодних посилань на реквізити даної партії товару, що унеможливлює співставити та перевірити додаткові складові митної вартості оцінюваного товару. Також, відповідач стверджує, що у даному рахунку відсутні відомості про такі складові митної вартості як страхування товару до місця ввезення на митну територію України. 
Суд зауважує, що за змістом умов постачання FCA правил Інкотермс 2010 "Free Carrier" ("Франко перевізник") означає, що продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, у власних приміщеннях або у іншому обумовленому пункті.
Відповідно FCA від продавця вимагається виконання формальностей для вивезення, якщо такі застосовуються; це умови постачання, коли основну частину перевезення забезпечує покупець, при цьому, покупець самостійно обирає вид транспорту, сам організовує весь ланцюг доставки, укладає договори перевезення. Обов`язок продавця з постачання вважається виконаним, коли він постачає товар - після його митного оформлення у режимі експорту в обумовленому місті.
Згідно з умов FCA покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від поіменованого місця постачання.
Згідно з умов поставки FCA згідно Інкотермс, а саме: Продавець зобов`язаний за свій рахунок забезпечити пакування товару, за виключенням випадку, коли в даній галузі торгівлі зазвичай прийнято відвантажувати вказаний в договорі товар без пакування (пункт А9 умов поставки FCA згідно Інкотермс).
Із аналізу наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку поставки товару за умовами FCA саме на продавця покладений обов`язок щодо укладення договорів на транспортування товару до пункту призначення. Також продавець несе всі витрати на страхування. Таким чином, у покупця була відсутня необхідність для понесення додаткових витрат на транспортування до пункту призначення та страхування, а доводи відповідача про неможливість перевірити додаткові складові митної вартості є необґрунтованими.
Щодо твердження відповідача про те, що "у графі 5 автотранспортної накладної CMR від 24.02.2023р. № б/н відсутні відомості про документи на партію товарів, у графах 16 та 23 даної CMR наявні відмітки перевізника LLC GOLDEN WEST GROUP, договір-заявку про перевезення укладено з ФОП " ОСОБА_1 ". Документів, що підтверджують договірні відносини між зазначеними суб`єктами не надано", суд зауважує наступне.
Судом встановлено, що між ТОВ "Перша Українська виробнича компанія" та ФОП ОСОБА_1 , як експедитором, укладений Договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг від 22.02.2023 № 323-001296, умови якого передбачають виконання експедитором або організація виконання послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. 
З метою підтвердження заявленого рівня транспортної складової на заявлених комерційних умовах поставки FСА МД № 23UA209160002222U3, до митного контролю позивач надав пакет товаросупровідних документів, а саме: - договір-заявку від 22.02.2023 № 323-001296; - рахунок на оплату від 24.02.2023 №  323-001296; - довідка про транспортні витрати від 24.02.2023.
Згідно наданого рахунку від 24.02.2023 № 323-001296 позивачу надані наступні послуги: послуги перевезення по маршруту Gdansk, Польща – митний перехід Рава-Руська – 63000,00 грн; послуги перевезення по маршруту: митний перехід Рава-Руська-Дніпро, Дніпропетровська область, Україна – 26600,00 грн; експедиційні послуги, місце надання послуг територія України – 400,00 грн.
Суд зауважує, що вказаний рахунок містить посилання на договір-заявку від 22.02.2023 № 323-001296 про надання транспортно-експедиційних послуг. Тобто, позивач перебуває у господарських правовідносинах із ФОП ОСОБА_1 , який є експедитором та зобов`язується провести організацію перевезення вантажу позивача із можливістю залучення третіх осіб.
Варто зазначити, що і рахунок на оплату від 24.02.2023 № 323-001296, і договір-заявка №323-001296 містять посилання на автомобіль DAF АС0113EX/ АС3110XF. Саме таким автомобілем був ввезений товар декларанта на митну територію України (гр. 16 CMR).
На підтвердження саме експедиційних послуг, отриманих від ФОП ОСОБА_1  позивачем долучено до позовної заяви договори про транспортно-експедиційні послуги, від 01.02.2023 № 010223-1 та від 01.02.2023 №230223-1 укладені між ФОП ОСОБА_1 та третіми особами.
При цьому, судом встановлено, що зазначена в митній декларації №23UA209160002222U3 митна вартість імпортованого позивачем товару 1097499,36 грн, окрім вартості товару – 28289,28 дол США, включає в себе вартість транспортних та експедиторських послуг по маршруту Gdansk, Польща – митний перехід Рава-Руська – 63000,00 грн. Таким чином всі транспортні витрати, які поніс позивач по Договору-заявці про надання транспортно-експедиційних послуг від 22.02.2023 № 323-001296 з ФОП ОСОБА_1  включені у заявлену митну вартість у відповідності до п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України.
Також суд не приймає доводи митного органу про те, що "витрати на перевезення розподілені за маршрутом Гданськ-Рава-Руська-Дніпро, однак в автотранспортній накладній у графі 3 "місце призначення" зазначено місто Великі Мости (Львівська обл.), що суттєво впливає на відстань і відповідно витрати перевезення товару по митній території України (1060 км і 57 км)", оскільки відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів саме до місця ввезення на митну територію України. 
У наданих документах, що стосуються перевезення товару (рахунку та довідки про транспортні витрати від Експедитора) розподілені витрати на транспортно - експедиторські послуги до місця ввезення на митну територію України: перевезення по маршруту: м. Гданськ, Польща - митний перехід Рава-Руська, перевезення по маршруту: митний перехід Рава-Руська - м. Дніпро.
На виконання приписів ст. 58 МК України, позивачем було включено до митної вартості товару вартість перевезення товару до місця ввезення на митну територію України, а саме - до митного переходу Рава-Руська. Вартість транспортування після ввезення на митну територію України не включається до митної вартості, що прямо передбачено п. 2 ч. 11 ст. 58 МК України.
З приводу твердження митного органу про те, що "банківський платіжний документ (Swift) від 22.02.2023 б/н містить загальне посилання на контракт, а не на проформу інвойс чи інвойс, що унеможливлює співставити оплату за конкретну поставку товару, сума платежу не відповідає заявленій", суд зауважує наступне.
Згідно із п. 3.1. зовнішньоекономічного контракту від 15.11.2022 № JM K016/2022 оплата за товар проводиться наступним чином: 100% передоплата на розрахунковий рахунок Продавця.
Загальна сума Контракту № JM K016/2022 не лімітована та складається із суми поставок, вказаних в рахунках-фактурах/інвойсах по даному Контракту (п. 2.1 Контракту).
На виконання вимог Контракту № JM K016/2022  Продавець виставив попередню проформу-інвойс від 13.02.2023 №К/11300/22/489 на загальну суму 26000,00 USD.
Постачання товару за МД 23UA209160002222U3 здійснювалось на підставі рахунку-фактури від 22.02.2023 № 23К00058 на суму 28289,28 USD. При цьому, декларантом у митній декларації задекларовано товар саме по ціні товару, вказаному у рахунку-фактурі.
Суд відмічає, що за правилами ст. 49 та ч. 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, тобто - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно наданих до митного оформлення документів, суд встановив, що позивачем до митного оформлення подано банківський документ про сплату товару за Контрактом від 15.11.2022 № JM K016/2022 на суму 7680,00 USD.
До суду позивач надав також платіжний документ від 21.03.2023 згідно якого позивач проводив оплату, зокрема, за інвойсом від 22.02.2023 № 23К00058. Тобто повна оплата за товар була проведена після поставки  та митного оформлення товару.
Варто наголосити, що у постанові від 17.04.2018 у справі № 815/329/17 Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21. 
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару (постанова Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 813/1755/17).
Суд зазначає, що у поданій позивачем митній декларації № 23UA209160002222U3 позивач визначив митну вартість товару 28289,28 USD, що повністю відповідає ціні товару за рахунком-фактурою від 22.02.2023 № 23К00058, тому суд не бере до уваги і посилання відповідача, як на підставу для коригування митної вартості товару на те, що платіжний документ містить розбіжності щодо суми оплати.
Щодо твердження митного органу про зазначення у пакувальному листі товару іншої якості, а саме: "Polyester staple fiber HC 7DEN" замість "Polyester staple fiber НС 15ДЕН", як заявлено до митного оформлення, необхідно зазначити наступне.
У наданому до митного оформлення пакувальному листі від 22.02.2023 при його складанні Постачальником товару JARMAG Sp. z o. o. (Польща) було допущено помилку, а саме: товар, який становить переважну більшість ваги у даній партії - 15276 кг, зазначено іншої якості "Polyester staple fiber HC 7DEN", a не "Polyester staple fiber HC 15ДЕН" як заявлено до митного оформлення.
Постачальник товару JARMAG Sp. z o. o. (Польща) надав позивачу лист, в якому повідомив, що у пакувальному листі по інвойсу № 23K00058 від 22.02.2023 допущено помилку у зазначенні ваги товару, правильним вважати кількість зазначену в інвойсі. 
Слід також зазначити, що пакувальний лист у розумінні статті 53 МК України не є документом, що підтверджує митну вартість товару. Пакувальний лист - це супровідний документ до вантажу, де дається перелік усіх видів, артикулів і сортів товарів, що перебувають у кожному товарному місці. Затвердженої форми пакувального листа та вимог щодо його заповнення законодавством України не передбачено.
Пакувальний лист містить в собі інформацію про кількість товару, рід пакування, вагу брутто і нетто, кількості пакувальних місць. Допущена у наданому пакувальному листі при складанні технічна помилка не впливає на митну вартість товару, оскільки зміст інформації, яка помилково вказана у пакувальному листі, може бути встановлена на основі відомостей з інших документів, поданих до митного контролю, а саме інвойсу № 23K00058 та Сертифікату про походження товару від 24.02.2023 № PL/MF/AT 0097179, експортної митної декларації. Таким чином, суд, проаналізувавши зміст наданих декларантом документів, дійшов висновку, що такі містять необхідні відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товари.
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження позиції митного органу,  суд вважає, що позивачем для митного оформлення  були надані всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів, які містили необхідні числові показники митної вартості.
Частиною 2 стаття 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постановах від 18.08.2021 у справі № 160/4944/19 та від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.
Як вбачається зі змісту графи 33 рішення про коригування митної вартості №UA209000/2023/800012/2, то за результатами проведеної консультації, митну вартість товару № 1 скориговано та визначено за резервним методом на підставі митної декларації від 20.01.2023 № UA209160/2023/000704, однак товар в наведеній декларації не є аналогічним товару № 1, різні характеристики товару (зокрема партія що постачалась складаюсь у переважній більшості з волокон НС15DEN/64). 
Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15 висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. 
При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
У всіх випадках, де посадові особи митниці брали за основу попередньо оформлені митні декларації, партії товарів не були співмірні з тими, що імпортувались нами, умови поставок були різними, однак жодного коригування проведено не було. 
Таким чином суд вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованих товарів всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.
Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товарів та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товарів. 
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 у справі №815/6775/17, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує, що апеляційну скаргу подано відповідачем в частині стягнення суми в розмірі 2000 грн.
Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Частинами 1, 2 статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами 3-5 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами 6, 7 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження підстав, факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача надав суду: договір про надання правової допомоги від 06.07.2023 №259, укладений між ТОВ "Перша Українська виробнича компанія" та адвокатським об`єднанням "Смарт юрист"; ордер серії ВС №1211409; додаток № 2 до Договору від 06.07.2023; рахунок на оплату від 18.08.2023 №348; акт від 18.08.2023 № 2; звіт про надану правничу допомогу від 18.08.2023; та  платіжну інструкцію від 25.08.2023 № 690.
Згідно звіту про надання правничої допомоги від 18.08.2023 позивачу надані наступні послуги: - здійснено аналіз отриманих від клієнта документів – 1 год; - надано правова кваліфікація обставин справи – 30 хв; - визначено нормативно-правові підстави вимоги – 30 хв; - здійснено моніторинг судових рішень – 40 хв; - визначено судову практику застосування правових норм для визначення правової позиції – 20 хв; - підготовлено адміністративний позов – 7 год; - подано до Львівського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Львівської митниці. Витрачено часу – 10 год. -          здійснено аналіз відзиву Львівської митниці – 1 год; -          підготовлено відповідь на відзив – 1 год 30 хв; Витрачено часу – 02 год 30 хв. Усього витрачено часу – 12 год 30 хв.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).
Суд відмічає, що митний орган заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу,  зазначивши про те, що позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про понесення витрат на кваліфіковану правову допомогу.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сума витрат на послуги адвоката у розмірі 2000 грн. є справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, а щодо поданої апеляційної скарги та її доводів скаржника то така не містить підстав щодо неправомірно стягнення судових витрат відповідно з врахуванням встановлених та поданих доказів щодо надання правової допомоги у даній справі. 
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, позивачем подано для митного оформлення товару повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом. Наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення від 28.02.2023 №UA209000/2023/800012/2 про коригування митної вартості товарів, прийняте Львівською митницею є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволено правомірно, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 820/2660/18, від 13.10.2023 у справі № 826/23845/15, від 15.10.2024 у справі №520/6058/24, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі №380/17401/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 11.12.2024