П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/13034/24	

Головуючий І інстанції: Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 18.09.2024р.) у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,  -
В С Т А Н О В И В:
26.04.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту архітектури та містобудування, в якому просив суд зобов`язати орган місцевого самоврядування продовжити строк дії паспорту прив`язки: тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: прийняти у відповідності до п.п.9.3-9.4 «Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у м.Одесі» (затв. рішенням ОМР від 09.10.2013р. №3961-VI) відповідне вмотивоване рішення про відповідність намірів замовника - ФОП ОСОБА_1 стосовно місця розташування тимчасової споруди за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відсутність відповіді Департаменту архітектури та містобудування або узгодженого на продовження строку дії договору за описом вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги №Ф1-222922-ю/л ОСОБА_1 за наданням адміністративної послуги - продовження терміну дії договору на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 від 06.11.2023р., стало підставою незаконного та безпідставного порушення прав суб`єкта господарювання, є таким, що не відповідає нормам Конституції України, законам та підзаконним актам, рішенню ОМР «Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у м.Одесі» від 09.10.2013р. №3961-VI. 
Відповідач, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року (ухваленим                       в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не розгляді заяви ФОП ОСОБА_1 та доданих до неї документів від 06.11.2023р. №Ф1-222922-ю/л та не прийнятті за заявою відповідного вмотивованого рішення щодо узгодження або відмови в розташуванні тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано відповідача розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 та додані до неї документи від 06.11.2023р. №Ф1-222922-ю/л та за результатом розгляду заяви прийняти відповідне вмотивоване рішення щодо узгодження або відмови в розташуванні тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних решти вимог - відмовлено. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 17.10.2024р. подав апеляційну скаргу.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2024р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
24.10.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2024р. дану апеляційну скаргу Департаменту архітектури та містобудування - повернуто апелянту.
25.10.2024р. відповідач повторно подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом 1-ї інстанції, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити в повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту архітектури та містобудування та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
При цьому, враховуючи наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, в ухвалі про відкриття апеляційного провадження судом було зупинено дію оскаржуваного судового рішення.
25.11.2024р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП та діє відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію серії НОМЕР_1 від 30.03.2004р. З моменту державної реєстрації позивача в якості ФОП та по теперішній час позивач займається   господарською діяльністю, переважно роздрібною реалізацією товарів споживчого призначення з широким асортиментом, про що відповідно звітує контролюючим органам та веде податковий та бухгалтерський обліки.
Позивачем здійснюється роздрібна торгівля та інша підприємницька діяльність з елементів вуличної торгівлі, а також в межах тимчасових споруд на території м.Одеса на підставі відповідних дозвільних документів.
У 2020р., визначивши для себе необхідність у здійсненні підприємницької діяльності в межах АДРЕСА_1 , підготувавши попередньо необхідні документи для отримання дозволу та узгодження паспорта прив`язки, позивачем було надано заяву до ОМР з пропозицією розміщення ТС в межах АДРЕСА_1 .
У подальшому, позивачем було отримано висновок про можливість установки ТС за вказаною адресою.
Так, за рішенням ОМР «Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у м.Одесі» від 09.10.2013р. №3961-VI, в порядку Розділу 7, позивачем подано до Департаменту архітектури та містобудування заяву про намір встановити ТС в порядку п.7.4. зазначених вище Правил із зазначенням товарної спеціалізації ТС.
21.01.2020р. було укладено Договір ТС-44/20 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , між управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР та ФОП ОСОБА_1 строком з 17.01.2020р. по 10.01.2022р.
23.03.2022р. було укладено Договір ТС-149/22 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , між управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та ФОП ОСОБА_1 строком з 21.03.2022р. по 21.01.2023р.
У подальшому Договір ТС-149/22 від 23.03.2022р. продовжено (пролонговано) з 21.01.2023р. по 21.01.2024 р.
Відповідно до рішення ОМР «Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у м.Одесі» від 09.10.2013р. №3961-VI, у встановлені строки 13.10.2023р. за описом вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги №Ф1-205524-ю/л позивач звернувся за наданням послуги - продовження терміну дії договору на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 , отримано висновок про можливість установки ТС за вказаною адресою від Уповноваженого органу.
На адресу позивача надійшла відповідь Департаменту архітектури та містобудування за вих.01-08/62 від 26.10.2023р. про відмову у прийнятті рішення про узгодження місця розташування ТС з посиланням на рішення ОМР від 09.10.2013р. за №3961-VI та наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» від 21.10.2011р. за №244 з формулюванням відсутності оглядової фотофіксації у кольорі, з відображенням тимчасової споруди та благоустроєм прилеглої території на теперішній час, також, відсутні діючі технічні умови на підключення об`єкту до інженерних мереж міста.
Департаментом надано час на усунення недоліків та запропоновано після надання вказаних документів та матеріалів через ЦНАП повернутись до розгляду питання щодо продовження строку дії паспорту прив`язки ТС (загальною площею - 9 кв.м).
Усунувши вказані недоліки, 06.11.2023р. за описом вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги №Ф1-222922-ю/л позивач звернувся за наданням послуги - продовження терміну дії договору на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 .
Станом на момент звернення із позовною заявою ФОП ОСОБА_1 так і не отримав жодної відповіді за описом №Ф1-222922-ю/л щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за зазначеною адресою.
Вважаючи вказану бездіяльність посадових осіб органу місцевого самоврядування в частині не узгодження пролонгації договору ТС-149/22 від 23.03.2022р. (продовження терміну дії) протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.    
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи даний адміністративний позов, суд 1-ї інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та, як наслідок, наявності підстав для їх часткового задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена правова норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законодавством процедури та обирати лише встановлені способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст.144 Конституції України).
Аналогічні за змістом норми закріплені у ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. №280/97-ВР, за якою, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого; комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами. Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.
Як передбачено ч.ч.2 та 3 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється у відповідності до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005р. №2807-IV.
За приписами ч.4 вказаної статті, розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Варто зазначити, що механізм розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності,      у тому числі й отримання паспорта прив`язки ТС, умови анулювання дії паспорту прив`язки ТС, передбачено «Порядком розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності» (затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. №244), норми якого кореспондують із «Правилами розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м.Одесі» (затв. рішенням ОМР від 09.10.2013р. №3961-VI), які, у свою чергу, врегульовують питання розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі на території м.Одеси.
Вказані правила регулюють відносини між органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, незалежно від форм власності, які виникають в процесі розміщення і експлуатації ТС для провадження підприємницької діяльності та елементів торгівлі.
Згідно з п.3.1 розділу 3 Правил, Департамент видає повідомлення про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС або відмовляє у його видачі, видає паспорти, вносить у них зміни, переоформлює, анулює та/або продовжує строки їх дії, в порядку, який встановлений чинним законодавством та цими Правилами, реєструє та веде облік виданих паспортів.
Як уже встановлено судами обох інстанцій, відповідачем було розглянуто заяву ФОП ОСОБА_1 від 19.10.2023р. за №01-08/62 відносно продовження строку дії паспорту прив`язки пересувної ТС за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами її розгляду, заявника листом Департаменту архітектури та містобудування від 26.10.2023р. №01-08/62 було повідомлено про те, що за приписами п.п.2.22 та 2.31 Порядку №244, відновлення благоустрою замовником є обов`язковим, а також власники (користувачі) ТС зобов`язані підтримувати належний експлуатаційний стан ТС та відповідного технологічного обладнання, що використовується разом з ТС.
Крім того, п.п.6.8 та 6.9 Правил №3961-VI визначено, що власники (користувачі) ТС зобов`язані підтримувати благоустрій закріпленої та прилеглої до ТС території протягом всього терміну дії паспорта. До прилеглої території відноситься територія навколо ТС, межі якої визначаються у паспорті, що спеціально облаштована для доступу до ТС. Благоустроєм ТС вважається проведення робіт із улаштування (відновлення) твердого покриття доріг та тротуарів, обладнання пристроями безпеки руху, озеленення, забезпечення зовнішнього освітлення, розміщення контейнерів та урн для сміття, збереження та відновлення зовнішнього вигляду ТС відповідно до умов паспорта на таку ТС, а також здійснення інших заходів, спрямованих на поліпшення технічного і санітарного стану території, поліпшення комфортності мешкання жителів та гостей міста.
Однак, у наданому пакеті документів на продовження строку дії паспорту прив`язки ТС за вищевказаною адресою, була відсутня оглядова фотофіксація у кольорі, з відображенням ТС та благоустроєм прилеглої території на теперішній час. Окрім того, відсутні діючі технічні умови на підключення об`єкту до інженерних мереж міста, що не відповідає вимогам п.2.11 Порядку №244. Як наслідок, заявнику повідомлено, що після надання вищевказаних документів та матеріалів через ЦНАП, Департамент повернеться до розгляду питання відносно продовження строку дії паспорту прив`язки ТС (загальною площею - 9 кв.м).
06.11.2023р. позивач звернувся до відповідача через ЦНАП із заявою та пакетом документів №Ф1-222922-ю.
Однак, станом на момент звернення із позовною заявою до суду та станом на момент розгляду даної справи ОСОБА_1 не отримав відповіді за описом №Ф1-222922-ю/л щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за зазначеною адресою.
Вказані обставини сторонами фактично і не оспорюються.
У контексті вказаного, варто звернути увагу на те, що згідно з розділом 8 договору на право тимчасового користування місцями для розташування ТС, уповноважений орган не має підстав для розірвання договору та не має умов для такого розірвання з боку Департаменту. Тобто, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, строк подачі заяви ОСОБА_1 було дотримано та подано заяву з метою пролонгації за умовами вказаного Договору.
Як закріплено п.9.5 згаданих Правил №3961-VI, підставами для відмови у продовженні строку дії паспорту є: розміщення ТС за відсутності укладеного з Уповноваженим органом договору на право тимчасового користуванням місцем під розміщення ТС, якщо обов`язковість його укладання визначена Правилами; затвердження виконавчим комітетом ОМР комплексної схеми розміщення ТС, якою не передбачено можливість розміщення ТС на цьому місці або тип, вид, розміри ТС         не відповідають параметрам, визначеним у схемі; невідповідність товарної спеціалізації ТС, яка зазначалась у заяві про намір встановлення ТС.
Із аналізу зазначених вище положень слідує, що Правилами №3961-VI передбачено вичерпні підстави для відмови у продовженні строку дії паспорту.
Проте, як встановлено судами обох інстанцій, жодного рішення по суті вимог заяви позивача Департамент архітектури та мостобудування (відповідач) не приймав, зазначивши в апеляційній скарзі (аналогічно доводам, наведеним у відзиві на позовну заяву) лише про те, що підставою для не надання відповіді за описом вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги №Ф1-222922-ю/л відносно узгодження або ж відмови в розташуванні ТС за зазначеною адресою є той факт, що згідно з ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 03.11.2023р. та від 28.11.2023р. у справі №521/23244/23, якою клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Одеського РУП №1 ГУ НП в Одеській області, погоджене із прокурором Малиновської окружної прокуратури м.Одеси, про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42023163020000073 від 03.07.2023р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, було задоволено частково, у приміщенні Департаменту був проведений обшук та вилучені оригінали документів, відповідно до переліку, зазначеному в ухвалі. При цьому, накладено арешт на вилучене в рамках кримінального провадження №42023163020000073 майно, згідно з протоколом обшуку від 16.11.2023р. 
Відповідно до вказаного протоколу обшуку, в ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено, зокрема, оригінал паспорту прив`язки від 01.02.2022р. №01-08/62 разом із доданим пакетом документів, а також заяву ФОП ОСОБА_1 з пакетом документів від 06.11.2023р. №Ф1-222922-ю/л.
З огляду на викладене, як зазначив апелянт, Департамент архітектури та мостобудування був позбавлений можливості розглянути заяву позивача та додані до неї документи від 06.11.2023р. за №Ф1-222922-ю/л через її вилучення під час обшуку в приміщенні Департаменту.
Разом із тим, вищезазначені доводи відповідача колегія суддів відхиляє як безпідставні, так як індивідуальним актом вважається акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, яке б мало бути видане (прийняте) в порядку надання адміністративних послуг, є логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення, пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу прийнятого рішення, а також наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття рішення суб`єкта владних повноважень. При цьому, вказане рішення суб`єкта владних повноважень не має містити будь-яких немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права (або ж таких, що не відповідаю фактичним обставинам справи).
Подібна за змістом правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 11.09.2023р. у справі №420/14943/21.
За загальним правилом повноваження (компетенція) трактується як сукупність прав і обов`язків державних органів, а також посадових та інших осіб, закріплених за ними у встановленому законом порядку для здійснення покладених на них функцій. Тобто, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах його компетенції існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний. 
У контексті викладеного, суд першої інстанції, посилаюсь на норми Порядку №244 та Правил №3961-VI, дійшов вірного висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягаю у не розгляді заяви позивача та доданих до неї документи від 06.11.2023р. №Ф1-222922-ю/л у встановлені законом порядку та строки і, відповідно, не прийняття відповідного рішення про узгодження або відмови в розташуванні ТС.
Таким чином, суд попередньої інстанції, розглянувши цю справу в межах заявлених позовних вимог, дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення адміністративного позову, а доводи апеляційної скарги відповідача цих висновків не спростовують.
До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. 
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 05.12.2024р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          М.П. Коваль  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко