ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 листопада 2024 року           справа №200/4293/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Дмитрієв В.С.), складеного в повному обсязі 03 вересня 2024 року, у справі № 200/4293/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просила:
-          визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №057350008187 від 20.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 11.06.2024 громадянки України ОСОБА_1 , з урахуванням досягнення необхідного віку для призначення пенсії 50 років, та призначити ОСОБА_1 , пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 11.06.2024  відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213- VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та зарахувати до пільгового стажу за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоди роботи з 01.08.1987 по 21.07.1995, з 17.02.1996 по 15.03.2001, з 26.03.2001 по 01.08.2005, з 08.08.2005 по 01.04.2013, з 16.01.2018 по 29.03.2024.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №057350008187 від 20.06.2024  щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву   ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11.06.2024, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: з 01.08.1987 по 21.07.1995, з 17.02.1996 по 15.03.2001, з 26.03.2001 по 01.08.2005, з 08.08.2005 по 01.04.2013, з 16.01.2018 по 29.03.2024 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у  справі 1-5/2018 (746/15) з 11.06.2024.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 200/4293/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що   відповідно до поданих документів позивач не має пільгового стажу, що обумовлено не врахуванням певних періодів роботи, оскільки надані уточнюючі довідки не відповідають додатку №5 Порядку №637, у довідці відсутнє посилання на Постанову КМУ, зазначені посади у довідці «електрозварник» та «бригадир зварювальників» не відповідають посадам, визначених в Постанові КМУ №36 від 16.01.2003. 
У зв`язку з вищенаведеним, управлінням прийнято рішення про відмову  позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Вважає, що не є належним відповідачем по справі.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/4293/24, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 11.07.1996 Добропільським  МРУМВС України в Донецькій області.
11.06.2024 ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для розгляду заяви позивача.
Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №057350008187 від 20.06.2024   ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до  п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за відсутності необхідного пенсійного віку та пільгового стажу.
Відповідно до вище вказаного рішення, вік заявниці 54 роки 08  місяців 04 дні. Страховий стаж заявника становить  31 рік 04 місяці 06 днів. Пільговий стаж по Списку №2 становить 00 років 00 місяців 00 дні. 
При цьому зазначено, що до страхового стажу не зараховано  період роботи в колгоспі згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 27.04.1987 та довідки № 13/06-04/84 від 28.04.2024, оскільки у трудовій книжці записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві не завірено печаткою та підписом відповідальної особи, та у довідці дана інформація відсутня. Не взято до уваги стаж роботи в колгоспі, КСП «Ватутіна», СООО «Святогоровское», згідно довідки № 04-25/923-27 від 28.10.2020 року, оскільки відсутня інформація про реорганізацію. 
До пільгового стажу не зараховано періоди: 
- відповідно до довідки №13/06-04/84 від 28.04.2024 до пільгового стажу не зараховано період з 24.08.1987 по 14.09.1995 та з 08.08.2005 по 01.04.2013 роки, оскільки довідка не відповідає додатку №5, визначеному Порядком №637; 
- відповідно до пільгової довідки №1/131 від 22.02.2024 періоди з 26.03.2001 по 04.04.2005 та з 05.04.2005 по 01.08.2005, оскільки зазначені посади у довідці «електрогазозварник» та «бригадир зварювальників» не відповідають посадам, зазначених в Постанові КМУ №36 від 16.01.2003. Також вищезазначені в довідці посади не відповідають переліку атестованих професій наказ № 97-п від 01.02.2000 - «електрозварник», та за №99-в від 28.01.2005 - «електрозварник»; 
- відповідно до пільгової довідки №134 від 29.03.2024 до пільгового стажу не зараховано період з 16.01.2018 по 29.03.2024, оскільки відсутнє посилання на Постанову КМУ.
Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача із зарахуванням спірних періодів роботи до стажу
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 19.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина перша).
Відповідно до ч. 2 с. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом - Закон №1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, згідно пункту "б" частини 1 статті 13 наведеного Закону №1788 пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:
- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
- атестація робочих місць;
- досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Рішенням Конституційного Суду України за № 1-р/2020 від 23.01.2020 (справа № 1-5/2018(746/15), у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону «Про Конституційний Суд України» з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який утратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності.
У третьому пункті Рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання щодо тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах.
Таким чином, Конституційний Суд в Рішенні № 1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII.
Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України» вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Тому, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.
Водночас суд бере до уваги, що згідно із пунктом 5 статті 62, пунктом 4 частини другої статті 63 Закону № 2136-VIII Сенат чи Велика палата закриває конституційне провадження у справі, якщо під час пленарного засідання буде виявлена втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України, крім випадків, передбачених частиною другою статті 8 цього Закону.
Суд звертає увагу на те, що конституційне подання отримано Конституційним Судом України 08.04.2015, конституційне провадження відкрито ухвалою від 13.01.2016 № 1-у/2016. При цьому зміни до Закону України № 1058-ІV прийняті 03 жовтня 2017 року Законом № 2148-VІІІ.
Отже, враховуючи, що на виконання вимог пункту 5 статті 62, пункту 4 частини другої статті 63 Закону № 2136-VIII, Конституційним Судом не було закрито провадження у справі № 1-р/2020, відсутні підстави вважати, що у зв`язку із ухваленням Закону № 1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, втратили дію положення Закону № 1788-XII в частині регулювання прав на пільгову пенсію у період з 01.04.2015 року.
Проте положення пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 перешкоджають таким особам у реалізації права на пенсію на пільгових умовах за Законом № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VII.
За такого правового регулювання та встановлених обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що пункт 2 частини другої статті 114, абзаци 2, 3 пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV за змістом і правовою природою є такими, що не відповідають Конституції України, тому Суд вирішує справу без застосування цих норм, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної в Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року  № 1-р/2020.
Відтак, до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.
Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Вік позивача на дату подання заяви про призначення пенсії на пільгових умовах становив 54 роки 08  місяців 04 дні, страховий стаж -  31 рік 04 місяці 06 днів, пільговий стаж по Списку №2 - відсутній.
Згідно зі спірним рішенням до пільгового стажу не зараховано періоди:
- з 24.08.1987 по 14.09.1995 та з 08.08.2005 по 01.04.2013 (оскільки довідка №13/06-04/84 від 28.04.2024 не відповідає додатку №5, визначеному Порядком №637); 
- з 26.03.2001 по 04.04.2005 та з 05.04.2005 по 01.08.2005 (оскільки зазначені посади у довідці №1/131 від 22.02.2024 «електрогазозварник» та «бригадир зварювальників» не відповідають посадам, зазначених в Постанові КМУ №36 від 16.01.2003. Також посади не відповідають переліку атестованих професій наказ № 97-п від 01.02.2000 - «електрозварник», та за №99-в від 28.01.2005 - «електрозварник»); 
- з 16.01.2018 по 29.03.2024 (оскільки у довідці №134 від 29.03.2024 відсутнє посилання на Постанову КМУ).
При цьому, в  адміністративному позові визначено спірними періоди    пільгової роботи  з 01.08.1987 по 21.07.1995, з 17.02.1996 по 15.03.2001, з 26.03.2001 по 01.08.2005, з 08.08.2005 по 01.04.2013, з 16.01.2018 по 29.03.2024.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ та частини першої статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Комплексний аналіз норм Закону №1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1,2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Дослідивши записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 27.04.1987, судами встановлено, що позивач працювала, зокрема: 
-          01.08.1987 прийнята на роботу в колгосп Ватутіна в якості електрозварника (протокол №8 від 01.08.1987, запис №4;
-          21.07.1995 Виключена з членів колгоспу імені Ватутіна і надано розрахунок за власним бажанням по переводу (протокол №7 від 20.07.1995, запис №5);
-          17.02.1996 - прийнята в члени КСП ім. Ватутіна Добропільського району Донецької області газоелектрозварником (пр. №3 від 16.02.1996, запис №8);
Запис №9 про реформування колгоспу Ватутіна у сільськогосподарське  товариство з обмеженою відповідальністю «Святогорівське»
- 15.03.2001 розірвати трудовий договір за ст.38 КЗпП України (наказ від 15.03.2001, запис №10);
ДХК «Добропіллявугілля» ДВАТ Шахта «Новодонецька» 
-          26.03.2001 - прийнята електрогазозварником 4 розряду, направлена в механічний цех (наказ №60к від 27.03.2001, запис №11);
-          01.09.2003 - переведена електрогазозварювальником 5 розряду (наказ №562 від 08.09.2003, запис №12);
Запис №13 про реорганізацію ДВАТ Шахта «Новодонецька» ДХК «Добропіллявугілля» у ВП шахта «Новодонецька» ДХК «Добропіллявугілля»
-          05.04.2005 - призначена бригадиром зварювальників в дільниці «Механічний цех» (наказ №309 від 05.04.2005, запис №14);
-          01.08.2005 звільнена за згодою сторін по п.1 ст.36 КЗпП України (наказ №222к від 02.08.2005, запис №15);
-          08.08.2005 прийнята в СТОВ «Святогоровське» на роботу по договору газоелектрозварником (наказ від 08.08.2005, запис №16);
-          01.04.2013 звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №33ок від 01.04.2013, запис №17);
СТОВ «Возрождение»
-          16.01.2018 прийнята на посаду електрогазозварника (наказ №17 від 16.01.2018, запис №18);
-          29.03.2024 звільнена за власним бажанням (наказ №20 від 29.03.2024, запис №19).
Отже, записи трудової книжки свідчать про те, що позивач працювала електрозварником, газоелектрозварником, електрогазозварювальником.
Суд зазначає, що професії електрозварника, газозварника  віднесені до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 (розділ XXXII загальні посади),  постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 (розділ XXXIII загальні професії), постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (розділ XXXIII загальні професії).
Також, постановою Кабінету Міністрів від 16 січня 2003 року N 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» та постановою Кабінету Міністрів від 24 червня 2016 року № 461 газозварники, електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, електрозварники на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах, електрозварники ручного зварювання віднесені до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах (розділ XXXIII, загальні професії).
Отже, професії за якими працювала позивач у спірні періоди віднесені до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах.
При цьому, разом із заявою про призначення пенсії позивачем буди надані довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.
Так, згідно з довідкою СТОВ «Возрождение» від 29.03.2024 №134 ОСОБА_1 працювала повний робочий день з 16.01.2018 по 29.03.2024 за професією електрогазозварник з повним робочим днем дільниці, що передбачено Списком 2 розділу ХХХІІІ підрозділ 3.3.
Вказана вище довідка не містить посилання на постанову КМУ, разом з цим, суд вважає, що виконавцем допущена технічна помилка при  складанні (видачі) цієї довідки.
Суд погоджується з твердженнями позивача про те, що   працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
На підставі викладеного вище, суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача за Списком 2 період роботи позивача у  СТОВ «Возрождение» з 16.01.2018 по 29.03.2024, із зазначених у спірному рішенні підстав.
Також, довідкою ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 22.02.2024 №1/131 підтверджується період роботи на шахті «Новодонецька» з 26.03.2001 по 04.04.2005 за професією електрогазозварник з повним робочим днем дільниці, що передбачено Списком 2 постанови КМУ №36 від 16.01.2003 та період роботи з 05.04.2005 по 01.08.2005 за професією бригадир зварювальників,  що передбачено Списком 2 постанови КМУ №36 від 16.01.2003.
Вказана довідка містить посилання на накази про атестацію робочих місць, про перейменування підприємства.
Стосовно підстав не урахування вказаної вище довідки при розгляді заяви про призначення пенсії з підстав невідповідності вказаних посадам, зазначеним посад в постанові КМУ №36 від 16.01.2003  та не відповідають переліку атестованих посад згідно наказу №97-п від 01.02.2000, №99-в від 28.01.2005, суд зазначає, що професія електрозварник, газозварник, електрозварник ручного зварювання передбачена розділом ХХХІІІ. Загальні професії (у всіх галузях господарства).
При цьому, форма ОК-5 містить відомості по спеціальному стажу за вказаний вище період, що облікований за кодом підставки для обліку спецстажу – ЗП3013Б1.
Згідно з Довідником кодів підстав обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, затвердженим  наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, в редакції  наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року № 511: код підстави “ЗПЗ013Б1” з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць.
Отже, на підставі викладеного вище, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу за Списком 2 період роботи позивача  на шахті «Новодонецька» з 26.03.2001 по 01.08.2005.
Стосовно підстав не зарахування періодів роботи з 24.08.1987 по 14.09.1995 та з 08.08.2005 по 01.04.2013, оскільки довідка не відповідає додатку №5, визначеному Порядком №637, суд, дослідивши вказану довідку зазначає, що надана довідка не є довідкою про підтвердження пільгового стажу, а є архівною довідкою виданою виконавчим комітетом Добропільської міської ради.
Згідно з вказаною архівною довідкою позивач з 24.08.1987 по 14.09.1995 працювала електрозварювальником в колгоспі імені Ватутіна та з 08.08.2005 по 01.04.2013 працювала газоелектрозварювальником в СТОВ «Святогорівське».
Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно записів трудової книжки, позивач працювала електрозварювальником в колгоспі імені Ватутіна з 01.08.1987 по 21.07.1995, з 28.07.1995 працювала робітником у колгоспі «1 травня».
Отже, вказана довідка містить неправильні  дані про періоди роботи позивача, отже підстави для урахування вказаної довідки та підстави для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 28.07.1995 відсутні.
Також матеріали справи містять архівну довідку виконавчого комітету Добропільської міської ради від 28.10.2020 №04-25/923-27 про кількість відпрацьованих днів та заробітної плати позивача за 1987-2001, 2005-2013 роки.
Отже, оскільки записами трудової книжки підтверджується, що позивач з 01.08.1987 по 21.07.1995 працювала електрозварювальником в колгоспі імені Ватутіна та з 08.08.2005 по 01.04.2013 працювала газоелектрозварювальником в СТОВ «Святогорівське», вказані професії віднесені до пільгових за Списком 2, суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував вказані періоди до пільгового стажу позивача.
Стосовно спірного періоду роботи з 17.02.1996 по 15.03.2001 суд зазначає, що у рішенні відповідача не зазначено підстав його не зарахування, проте  записами трудової книжки підтверджується, що позивач з 17.02.1996 по 15.03.2001 працювала в КСП ім. Ватутіна (після перейменування СТОВ «Святогорівське») газоелектрозварником.
При цьому, архівна довідка виконавчого комітету Добропільської міської ради від 28.10.2020 №04-25/923-27 містить відомості про кількість відпрацьованих днів та заробітної плати позивача за вказаний період.
Професії «газозварники та їх підручні» та «електрозварники та їх підручні» включені до Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173,  постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 № 162 
Враховуючи вищезазначене, професія електрозварника та (газоелектрозварника) передбачена у всіх списках № 2.
Відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС від 16.01.1985 № 17/2-54, професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій, пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах. Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія зварника, електрозварника та газоелектрозварника є тотожною професією.
Наведені висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.01.2023 у справі № 392/1357/17(2-а/392/109/17).
Відтак, періоди зайнятості позивача повний робочий день на посадах «електрогазозварник» та «газоелектрозварник» з 01.08.1987 по 21.07.1995, з 17.02.1996 по 15.03.2001, з 26.03.2001 по 01.08.2005, з 08.08.2005 по 01.04.2013, з 16.01.2018 по 29.03.2024 мають бути зараховані до його стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №057350008187 від 20.06.2024 та зобов`язання відповідача  зарахувати періоди з 01.08.1987 по 21.07.1995, з 17.02.1996 по 15.03.2001, з 26.03.2001 по 01.08.2005, з 08.08.2005 по 01.04.2013, з 16.01.2018 по 29.03.2024 до стажу позивача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачеві відповідно до п. "б" ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від  23.01.2020, суд зазначає наступне.
Як встановлено судами, станом на дату подання заяви про призначення пенсії вік заявниці - 54 роки 08  місяців 04 дні, страховий стаж -  31 рік 04 місяці 06 днів, пільговий стаж відсутній. 
Разом з тим, суд зазначає, що з урахуванням спірних періодів пільговий стаж позивача за Списком№2 складатиме  більше ніж 10 років.
При цьому, робота за пільговою професією розпочато до 01.04.2015,  отже позивач має право на призначення пенсії відповідно до п. "б" ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від  23.01.2020 з дня подання заяви про призначення пенсії від 11.06.2024.
Отже на підставі викладеного вище, з метою ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачеві.
Щодо доводів апелянта, що заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу  повторно повинна розглядатися ГУ ПФУ в Донецькій області суд зазначає наступне.
Згідно частини першої статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:
-сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи  вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача та щодо повторного розгляду її заяви про призначення пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.
Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язано зарахувати спірні періоди роботи позивача до її стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог 
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 200/4293/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 листопада 2024 року.

Судді                                                                                                 А.В. Гайдар
                                                                                                               Т.Г.Гаврищук          
                                                                                                     І.Д.Компанієць