Дата документу 29.10.2024 Справа № 333/6204/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Єдиний унікальний № 333/6204/15-ц Головуючий в 1-й інстанції – Дмитрієва М.М.
Провадження №22-ц/807/1799/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2024 року місто Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів:         Гончар М.С.,
        Кухаря С.В.,
секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Вертелецький Микола Олександрович, на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2015 року,
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 25.09.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZPJKAU10170031, відповідно до якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 44900, 00 грн. на термін до 23.09.2011, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.
Станом на 16.07.2015 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 238934,21 грн., із яких: заборгованість за кредитом – 28 408,38 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом – 61 902,09 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом – 1 975,60 гри., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 146 648,14 грн. 
Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № ZPJKAU10170031 від 25.09.2006 у розмірі 238 934,21 грн. та судові витрати.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 238 934,21 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 га користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2389,34 грн.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Вертелецького М.О. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним заочним рішення суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Вертелецького М.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вже реалізував своє право на судовий захист за кредитним договором та звернув стягнення на заставлене майно. Так, заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2012 у справі № 2-4054/11 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № ZPJKAU10170031 від 25.09.2006 у розмірі 62 332, 88 грн. звернуто стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на транспортний засіб, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 21150, 2006 року випуску, тип ТЗ Легковий Седан, що на праві власності ОСОБА_1 .
Звертає увагу на те, що банк в позовній заяві не зазначив розмір отриманої ним суми від реалізації вказаного автомобіля, тому судом не встановлена обставина щодо наявності непогашеної частини зобов`язання після звернення стягнення на предмет застави.
Зважаючи на те, що відповідач був необізнаний про наявність судового провадження та в справі ухвалено заочне рішення, в апеляційній скарзі заявлено про застосування строків позовної давності. Позивач звернувся до суду з цим позовом у серпні 2015 року, зі спливом майже чотирьох років після того як у вересні 2011 року змінив строк виконання основного зобов`язання, тобто поза межами строку позовної давності,
Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Зазначає, що відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом на 16.07.2015 утворилась заборгованість в розмірі 238 934, 21 грн. Вказує на те, що зауваження відповідача щодо неврахування коштів від реалізації заставного майна в рахунок заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки суд стягнув заборгованість станом на 16.07.2015, а предмет застави було реалізовано на електронних торгах 04.04.2019.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з їх обґрунтованості. 
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, 25.09.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZPJKAU10170031, відповідно до якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти на термін до 23.09.2011 у розмірі 44 900, 00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором (а.с. 7-8). 
Пунктом 1.1. Кредитного договору встановлено, що Банк зобов`язаний надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий поточний рахунок ООО «Комппания Прогресс» на строк з 25.09.2006 по 23.09.2011 включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 44900, 00 грн., на такі цілі: купівля автомобіля 44 900, 00 грн, а також у розмірі 11 674, 00 грн. на сплату страхових платежів, у випадку та згідно порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7. даного Договору, зі сплатою відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту.
Згідно з п. 3.2. Кредитного договору при порушенні зобов`язань з погашення кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 3.11% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом.
Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році.
Згідно з п. 4.1. Кредитного договору Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, у рішенні Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2012 року в справі №812/6995/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виключення з акту опису майна, а також у рішенні Братського районного суду Миколаївської області 31 липня 2015 року в справі № 471/882/15-ц  за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до Відділу Державної виконавчої служби Комунарського району Запорізького міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_1 , про звільнення майна з-під арешту, встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором  №ZPJKAU10170031 від 25.09.2006 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк»(заставодержатель) та ОСОБА_1 (заставодавець) було укладено договір застави рухомого майна №ZPJKAU10170031 від 25.09.2006, згідно якого ОСОБА_1 передав у заставу банку автомобіль марки «ВАЗ», модель –21150, 2006 року випуску, тип – легковий сєдан, № кузова/шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності.
Заочним рішенням Комунарського районного суду від 16.05.2012 у справі № 2-4054/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором  №ZPJKAU10170031 від 25.09.2006 рокув розмірі 62322, 88 грн. звернено стягнення на заставне майно, автомобіль ВАЗ, модель 21150, рік випуску 2006, тип ТЗ легковий сєдан, № кузова/шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та неустойки за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до змісту заочного рішення Комунарського районного суду від 16.05.2012 в справі № 2-4054/11, у вересні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в розмірі 62322, 88 грн. за кредитним договором  №ZPJKAU10170031 від 25.09.2006 року.
Судом встановлено, що станом на 23.08.2011 у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 62 322, 88 грн., а саме: заборгованість за кредитом – 28 408, 38 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом – 22040, 90 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом – 18885, 80 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитом – 9987, 80 грн.
Як видно із матеріалів справи, а також з розрахунку заборгованості, наданого банком, АТ КБ «ПриватБанк» у вересні 2011 року звернулось до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором  №ZPJKAU10170031 від 25.09.2006.
Отже, у вересні 2011 року АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в заставу майна.
Оскільки такими діями АТ КБ «ПриватБанк» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії Кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки, у нього не було підстав для нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, а також неустойки, обумовленої цим договором.
У зв`язку з наведеним, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, неустойки, нарахованих з вересня 2011 року після закінчення строку кредитування, задоволенню не підлягають за безпідставністю.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, вимоги банку в цій справі про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 28 408, 38 грн. є безпідставними, оскільки рішенням Комунарського районного суду від 16.05.2012 в справі № 2-4054/11 в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором  урозмірі 62 322, 88 грн., у т.ч. тіла кредиту в розмірі 28 408, 38 грн., звернуто стягнення на заставлене майно.
В суді апеляційної інстанції банком надано протокол № 396672 проведення електронних торгів від 04.04.2019, відповідно до якого на електронних торгах продано легковий автомобіль марки ВАЗ 21150, 2006 року випуску, тип – легковий сєдан, № кузова/шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Сума, яку необхідно перерахувати на рахунок продавця – 52 049, 55 грн.
Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.
Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.
Отже, у разі задоволення не у повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.
Отже, грошові кошти в розмірі 52 049,55 грн., отримані від продажу предмета застави повинні бути зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором  №ZPJKAU10170031 від 25.09.2006, яка була стягнута рішенням Комунарського районного суду від 16.05.2012 в справі № 2-4054/11.
Як зазначалось, позивач не позбавлений права у межах строку позовної давності звернутися до суду з позовом про стягнення залишку боргу за кредитним договором.
Зважаючи на те, що підставою для звернення у 2015 році з позовом до суду в цій справі є саме стягнення заборгованості, а не недостатність коштів, виручених від реалізації предмета застави, вимоги банку є необґрунтованими, оскільки не реалізувавши заставний автомобіль, банк ще не знав, що коштів від реалізації майна буде недостатньо для повного погашення кредитної заборгованості, а саме для цього і ухвалювалось рішення Комунарського районного суду від 16.05.2012 в справі № 2-4054/11.
У зв`язку з цим банк не міг до виконання рішення Комунарського районного суду від 16.05.2012 в справі № 2-4054/11 пред`явити новий позов, так як не було доказів того, що кредитна заборгованість не буде погашена, та в якому саме розмірі.
Крім того, як зазначалось, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, неустойки, які нараховані з вересня 2011 року, задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними.
Також відповідачем в апеляційній скарзі заявлено про застосування строків позовної давності.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.                
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19).
Зважаючи на те, що апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, то позов не підлягає задоволенню саме з цих підстав, тому строки позовної даності застосуванню не підлягають.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат ( ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Зважаючи на те, що апеляційну скаргу задоволено, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 3584,01 грн., а також судовий збір, сплачений в суді першої інстанції за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 605, 60 грн., а всього – 4189, 61 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Вертелецький Микола Олександрович, задовольнити.
Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2015 року в цій справі скасувати та прийняти постанову такого змісту.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4189, 61 грн. (чотири тисячі сто вісімдесят дев`ять гривень, 61 копійка).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постави складено 29 жовтня 2024 р.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар 

С.В. Кухар