Номер провадження: 22-ц/813/5119/24 
Справа № 523/16532/21
Головуючий у першій інстанції Далеко К. О.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.10.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом – ОСОБА_1 
представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом – ОСОБА_2 
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом – Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради
представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом– ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Далеко К.О., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення з відкриттям особового рахунку, та за зустрічним позовом Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації,-
встановив:
Короткий зміст позовних вимог.
07.09.2021 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Білий В.В. звернувся до суду із позовом до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення з відкриттям особового рахунку.
В обґрунтування позовних вимог, представник позивача адвокат Білий В.В. зазначає, що сім`ї у складі трьох осіб, у тому числі ОСОБА_1 , будо надано житлове приміщення, площею 19,35 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , про що підприємством «Чорноморкурортстрой» було видано ордер на житлову площу в гуртожитку від 14.10.1986 року за № 81. 27 березня 2021 року між позивачем та її чоловіком ОСОБА_5 , який був користувачем та головним квартиронаймачем вищенаведеної квартири, було розірвано шлюб, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 . 
З метою покращення житлових умов як багатодітної сім`ї, керуючись розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 січня 2010 року за №171 «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Одесі», сім`ї ОСОБА_6 у складі 5 осіб, було видано ордер на квартиру, площею 55,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Але, позивач фактично залишилась проживати за попередньою адресою: АДРЕСА_3 , враховуючи що сімейні стосунки з чоловіком було припинено у 2001 році, вони припинили проживати спільно однією сім`єю, вести спільний побут та враховуючи те, що площа за адресою: АДРЕСА_4 не відповідала необхідним нормам житлової площі для проживання, які встановлені ст. 47 ЖК УРСР (13,65 кв.м. на одну особу). 
В свою чергу, підтвердження втрати зв`язку колишнього чоловіка позивача з житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , є письмові відомості про відсутність реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою, видані Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, та сплати комунальних послуг виключно позивачем. 
Позивачем до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради було подано дві заяви від 19.07.2021 року, з проханням укласти з нею договір найму житлового приміщення – квартири АДРЕСА_5 та переоформлення особистого рахунку на вказану житлову площу, посилаючись на те, що вона проживає у приміщенні одна тривалий час і там зареєстрована, а колишній чоловік ОСОБА_5 за адресою не проживає і не зареєстрований. 
04.08.2021 року Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради було надано лист-відмову позивачу (вих.№ С-702/12) в укладенні договору найму та переоформлення особистого рахунку, посилаючись на те, що у позивача вже є ордер на інше житлове приміщення на вселення. 
В свою чергу, відповідачем не було наведено жодного правового обґрунтування такої відмови, порушено принцип юридичної визначеності, та не враховано ст. 47 ЖК УРСР (норма житлової площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу). 
Відповідно до відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку № С3-268522-ф/л, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 11.12.2020 року, позивач ОСОБА_1 з 23.12.1986 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в свою чергу відомості щодо реєстрації у житловому приміщенні інших осіб – відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач є фактичним користувачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в квартирі з 1986 року на законних підставах, про що було видано ордер за №81, який не було визнано недійсним у судовому порядку, додатково, враховуючи вибуття колишнього головного квартиронаймача до іншого місця проживання, позивач має всі законні житлові права на набуття права користування житловим приміщенням шляхом укладення правочину, із набуттям прав єдиного користувача. Ст. 48 ЖК УРСР встановлює, що житлове приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначений Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу (ст. 47 ЖК УРСР). 
Таким чином, окремою додатковою підставою для укладення договору найму житлового приміщення є те, що загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_2 не є достатньою для проживання, відповідно до чинного законодавства, та унеможливлює проживання у ній 5 осіб, тому підстави викладені Пересипською РА ОМР, у письмовій відповіді, такі як видача ордеру на інше житло, площею 55,70 кв.м. є необґрунтовані. 
Вимоги переоформлення особистого рахунку на позивача є похідною від зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення. Нормативно представник позивача обґрунтував позовні вимоги наступним: ст. 47, 55 Конституції України, ст.ст. 9, 31, 34, 47, 48, 58, 59, 61, 65, 68, 106, 129 Житлового кодексу Української РСР, ст. 15, ч.1, 2 ст. 16, Цивільного кодексу України, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.01.2010 року №171 «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою у м. Одесі», Положенням про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 року № 4584-VI, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
23.11.2021 року відповідач Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод користуванням та розпорядженням житловим приміщенням шляхом виселення та знаття з реєстрації.
В обґрунтування зустрічного позову, відповідач зазначив наступне. Згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації від 11.02.2010 року №59р «Про затвердження протоколу №2 від 10 лютого 2010 року засідання громадської комісії з житлових питань» було затверджено протокол засідання громадської комісії з житлових питань про розгляд заяв громадян, яким надаються квартири, що придбані Державною іпотечною установою, в житловому будинку АДРЕСА_6 , що затверджено Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 січня 2010 року №171, та було надано квартиру АДРЕСА_7 (загальна площа 88,20 кв.м.) гр. ОСОБА_5 на склад сім`ї 5 чоловік (він, дружина, три сина). 
ОСОБА_1 забезпечена житлом та жодного законного права користуватися квартирою АДРЕСА_5 не має. Спірна квартира, яка відноситься до житлового фонду комунальної власності після її звільнення, має бути надана для заселення особам, які перебувають в Суворовській районній адміністрації на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов. 
25 травня 1987 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради отримала від ОСОБА_5 заяву про постановку на квартирний облік складом сім`ї 5 осіб. Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради м. Одеси від 19.06.1987 року сім`ю ОСОБА_6 було поставлено на квартирний облік у Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради. За час перебування на квартирному обліку, з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації не надходило заяв про бажання розділу квартирної черги, у зв`язку із розірванням шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та бажання у цьому випадку залишити житлове приміщення АДРЕСА_5 у користування ОСОБА_1 . 
31 грудня 2009 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради отримала наряд від Управління капітального будівництва Одеської міської ради на пільгову чергу для категорій громадян, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2009 року №1300. Виділяється житлова площа у житловому будинку АДРЕСА_8 , згідно з рішенням міськвиконкому №150 від 11.02.2009 р. та протоколу №1 від 31.12.2009р. засідання робочої групи з надання пропозицій щодо громадян, між якими пропонується розподілити квартири, придбані Державною іпотечною установою.
03 серпня 2010 року на ім`я голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було надано заяву про свою згоду у отриманні в порядку квартирної черги трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 , загальною площею 88,20 кв.м., житловою площею 55,70 кв.м., складом сім`ї 5 осіб. 08 лютого 2010 року №74 /1 Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради було направлено до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради для використання у роботі розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.01.2010 року №171-р. та поіменний список громадян, яким надаються квартири. 
Відповідно до цього розпорядження «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою (протокол засідання Координаційної ради від 2010р.) погоджено поіменний список громадян, яким надаються квартири, що придбані Державної іпотечною установою, у м. Одесі, у якому значиться сім`я ОСОБА_6 , складом 5 осіб. 11 лютого 2010 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради дала розпорядження №59р «Про затвердження протоколу №2 від 10 лютого 2010 року засідання громадської комісії з житлових питань». 
На засіданні громадської комісії з житлових питань, керуючись Поіменним списком громадян, яким надаються квартири, що придбані Державною іпотечною установою, в житловому будинку АДРЕСА_6 , надано квартиру АДРЕСА_7 ОСОБА_5 на склад сім`ї - 5 чоловік (він, дружина, три сина). 
Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 59р від 11.02.2010 р. було видано ордер № 008900 від 03 серпня 2010 року на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 чоловік на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , житловою площею 55,70 кв.м., загальною 88,20 кв.м. Із урахуванням вищезазначеного, сім`я ОСОБА_6 була забезпечена житлом, відповідно до ст. 60 Житлового кодексу УРСР, якою передбачені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм житлових приміщень, затверджених постановою Ради Міністрів Української СРСР № 470 від 11.12.1984 року. Відповідно до ч.1 ст. 109 Житлового кодексу УРСР, ОСОБА_1 займає житлове приміщення без правових підстав, та підлягає виселенню.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2024 року Позовну заяву ОСОБА_1 до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення з відкриттям особового рахунку – задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_5 .
Зобов`язано Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти із ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення – квартири АДРЕСА_5 , складом – 1 (одна) особа, з переоформленням на ім`я ОСОБА_1 окремого особового рахунку.
У задоволенні зустрічної позовної заяви Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації – відмовлено.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що матеріали справи не містять письмового зобов`язання ОСОБА_1 про звільнення займаного жилого приміщення: квартири АДРЕСА_5 , як того вимагає п. 64 Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470.
Також, матеріали справи не містять доказів, які свідчать що відповідач ОСОБА_1 використала своє право на вселення в трикімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , в порядку пункту 72 Правил, оскільки у паспорті ОСОБА_7 наявна відмітка про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, заява від 03.08.2010 року, у якій ОСОБА_8 не заперечує щодо отримання трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 , на думку суду не може оцінюватися, як її письмова згода на звільнення кв. АДРЕСА_5 , оскільки така не містить жодних зобов`язань щодо звільнення цієї квартири.
Вказує, що Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради не доведено правових підстав, передбачених статтею 109 ЖК УРСР, з якими закон пов`язує можливість виселення ОСОБА_1 з кв. АДРЕСА_5 , без надання їй іншого житла.
Суд зазначає, що виселення відповідача ОСОБА_1 з кв. АДРЕСА_5 буде суперечити положенням статті 8 Конвенції, яка є частиною національного законодавства, оскільки відповідач постійно проживає і зареєстрована там тривалий час. Іншого Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради не доведено.
Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постанові від 03 червня 2021 року по справі № 761/7028/19, та у постанові 22 квітня 2020 року по справі № 466/3526/16-ц, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
З огляду на викладене, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою АДРЕСА_5 – підлягають задоволенню, оскільки є законними та обґрунтованими, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні матеріалами справи.
У судовому засіданні також знайшла своє підтвердження обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради укласти із ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення – квартири АДРЕСА_5 , складом – 1 (одна) особа, з переоформленням на ім`я ОСОБА_1 окремого особового рахунку. До цього висновку суд дійшов враховуючи: законність вселення ОСОБА_1 до квартири, на підставі ордеру; реєстрацію місця проживання за адресою з 1986 року; фактичне проживання за адресою; відсутність письмового зобов`язання про звільнення приміщення, як того вимагає п. 64 Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470.
З огляду на викладене, первісна позовна заява ОСОБА_1 - підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради – слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2024 року у справі №523/16532/21 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення з відкриттям особового рахунку – відмовити, а зустрічну позовну заяву Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації – задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що квартира за адресою АДРЕСА_1 не приватизована, не перебуває у власності фізичних та юридичних осіб та відповідно знаходиться укомунальній власності.
На обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов ОСОБА_1 не перебуває та вважається такою, що забезпечена житлом.
ОСОБА_1 забезпечена житлом та жодного законного права користування квартирою АДРЕСА_5 не має.
Спірна квартира має бути надана для заселення особам, які перебувають у Пересипській районній адміністрації на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов.
За час перебування на квартирному обліку з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не надходило заяв про бажання розділу квартирної черги у зв`язку з розірванням шлюбних відносин між ними та бажання у цьому випадку залишити житлове приміщення АДРЕСА_5 у користуванні гр. ОСОБА_1 .
Враховуючи зазначені підстави апелянт вважає, що відповідно до ч.1 ст.109 Житлового кодексу УРСР, ОСОБА_1 займає житлове приміщення без правових підстав та відповідно підлягає виселенню.
Звертає увагу суду на те, що на підставі протоколу № 2 від 10.02.2010 р. громадської комісії з житлових питань було прийнято 11.02.2010 розпорядження Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради № 59р про затвердження протоколу відповідно до якого було розподілено квартири, що придбані Державною іпотечною установою, в житловому будинку АДРЕСА_9 певному списку громадян в тому числі квартиру АДРЕСА_7 ( АДРЕСА_10 ) гр. ОСОБА_5 на склад сім`ї 5 чол. ( він, дружина, три сина) зі зняттям з квартирного обліку за місцем проживання пр. Суворовській райадміністрації.
Після прийняття даного розпорядження було запрошено до приміщення Суворовської районної адміністрації ОСОБА_5 та ОСОБА_1 для перевірки всіх наявних документів та написання заяви про надання трьох кімнатної квартири за адресою АДРЕСА_4 . Отже підписуючи заяву від 03.08.2010 р. позивачка надала свою згоду на отримання трьохкімнатної квартири загальною площею 88.20 кв. м., жилою площею 55.7 кв.м. саме на склад сім`ї 5 осіб будь – яких інших заяв від позивачки районна адміністрація не отримувала. Лише після отримання згоди дружини ОСОБА_5 був вже виданий ордер від 03.08.2010 за №008900 серії СР на склад сім`ї : ОСОБА_8 - дружина; ОСОБА_9 -син; ОСОБА_9 - син; ОСОБА_10 – син.
Враховуючи вище зазначене після отримання Ордеру на квартиру по АДРЕСА_11 ОСОБА_1 автоматично отримала статус особи, яка забезпечена державним житлом та жодного законного право користування квартирою АДРЕСА_5 не має.
Норма жилої площі в Житловому кодексі України встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу (ст.47 ЖКУ). Таким чином, окремою додатковою підставою для укладання договору найму житлового приміщення є те, що загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_2 не є достатньою для проживання, відповідно до чинного законодавства, та унеможливлює проживання у ній 5 осіб, тому підстави викладені Пересипською РА ОМР, у письмовій відповіді, такі як видача ордеру на інше житло, площею 55,70 кв.м є необґрунтовані.
Зазначене твердження представника позивача не відповідає дійсності оскільки відповідно до Постанови Виконкому Одеської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради федерації профспілок №52 від 16.01.1985 року зі змінами від 17.09.1991 року встановлено, що на квартирний облік приймаються громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, займаючи житлову площу до 6 кв.м включно на кожного проживаючого члена сім`ї. Розмір середньої забезпеченості громадян в населених пунктах Одеської області, становить 8,5 кв.м на одну особу.
Враховуючи вище викладене, для забезпечення житловим приміщенням в Одеській області ОСОБА_5 на склад сім`ї - 5 чоловік (він, дружина, три сина) площа повинна бути не менше 42,50 кв.м та не більше 68,25 кв.м відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до виданого ордеру № 008900 від 03.08.2010 на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 осіб загальна площа виданої трьохкімнатоної квартири складає 88.20 кв.м. та житловою площею 55,70 кв.м. 
Отже, видана житлова площа ОСОБА_5 та його сім`ї відповідає вимогам чинного законодавства і є достатньою для проживання у ньому 5 осіб, що повністю спростовує доводи первісного позивача та суду першої інстанції.
Твердження представника ОСОБА_1 - адвоката Білого В.В. яке було враховано під час прийняття рішення судом першої інстанції, що підпис позивачки у заяві від 03.08.2010 є саме згодою на приватизацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , так як надання згоди тимчасово відсутніх членів сім`ї на приватизацію житла є обов`язковою вимогою.
Дане твердження ОСОБА_1 неодноразово під час судових засідань наголошувалось, та зазначалось, що її підпис у заяві від 03.08.2010 є саме згодою на приватизацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
Зазначене твердження вводить суд в оману і не відповідає дійсності, оскільки 03 серпня 2010 року на ім`я голови Пересипської (раніше Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було надано заяву про свою згоду в отриманні в порядку квартирної черги трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 , загальною площею 88,20 кв.м, житловою площею 55,70 кв.м. складом сім`ї 5 осіб.
На підставі Розпорядження Пересипської (раніше – Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради № 59р від 11.02.2010 та згоди ОСОБА_1 , яка викладена у заяві від 03.08.2010 р. було видано ордер № 008900 від 03.08.2010 року на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , житловою площею 55,70 кв.м, загальною 88,20 кв.м.
Із урахуванням вищезазначеного, сім`я ОСОБА_6 була забезпечена державним житлом, відповідно до ст. 60 Житлового кодексу України та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм житлових приміщень, затверджених постановою Ради Міністрів Української СРСР № 470 від 11.12.1984 ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Суворовській районній адміністрації не перебуває та вважається такою що забезпечена державним житлом.
Отже, відповідно до ч.1 ст. 109 Житлового Кодексу України, ОСОБА_1 займає житлове приміщення без правових підстав, та підлягає виселенню.
Як зазначається в позовній заяві та встановлено судом, що згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу від 27.03.2001 року Серія НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, отже на момент отримання ордеру №008900 від 03.08.2010 року на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 чоловік, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано майже 9 років, про що не було повідомлено Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради.
Крім того, твердження представника ОСОБА_1 – адвоката Білий В.В. 28, що виселення з спірної квартири позивачки призведе до відсутності місця проживання, спричинить для неї вкрай складне соціальне становище, оскільки у неї немає іншого житла для проживання не відповідає дійсності.
03.08.2010 року на ім`я голови Пересипської (раніше – Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було надано заяву про свою згоду у отриманні в порядку квартирної черги трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 , було видано ордер № 008900 від 03.08.2010 р. на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 чоловік (він, дружина, три сини) на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , підставою для реєстрації місця проживання особи за певною адресою є заява про реєстрацію місця проживання Така заява повинна містити відомості про підстави для реєстрації місця проживання заявника за зазначеною ним адресою (ордер, свідоцтво про право власності - документи, що підтверджують право власності), тому отриманий ордер 03.08.2010 про видачу трьохкімнатної квартири надає позивачки право на реєстрацію за адресою : АДРЕСА_4 .
Вказує, позивачка вважається такою, що забезпечена житлом та не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а виданий ордер надає позивачки законні підстави для її проживання за вище зазначеною адресою.
Районна адміністрація не заперечує факт того, що сім`ї у складі трьох осіб, у тому числі позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 , було надано житлове приміщення, площею 19,35 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , про що підприємством «Чорноморкурортстрой» у вигляді ордеру на житлову площу в гуртожитку від 14.10.1986 року за №81.
Судом не було враховано, що саме з моменту отримання ордеру № 008900, від 03 серпня 2010 року на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 осіб на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 та склад його сім`ї разом із дружиною втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 , автоматично набувши право користуватися на надане житлове приміщення відповідно до ордера від 03.08.2010 р.
Отже судом першої інстанції було помилково встановлений саме предмет позову даної справи. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Позиція учасників у справі.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2024 року - без змін, а апеляційну скаргу Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради - без задоволення.
Щодо хибних доводів апелянта, що ОСОБА_6  займає квартиру по АДРЕСА_3 без правових підстав, Судом першої інстанції було досліджено доказ – ордер виданий підприємством «Чорноморкурортстрой» на користь ОСОБА_1 на житлову площу в гуртожитку від 14.10.1986 року за № 81, який підтверджує зайняття приміщення на законних підставах та відсутності письмової згоди про переселення і відповідно звільнення попереднього житлового приміщення.
В частині помилкових доводів викладених в апеляційний скарзі, що ОСОБА_6 забезпечена іншим житлом, має інше житло окрім квартири яка розташована по АДРЕСА_3 та те що не надходило заяв про бажання розділу квартирної черги у зв`язку з розірванням шлюбних відносин, вважаю, що суд першої інстанції вірно дослідив і надав оцінку доказам.
Доводи Районної адміністрації, що спірна квартира має бути надана для заселення іншими особам, не були підтвердженні жодними засобами доказування в розумінні статті 76 ЦПК України, ці доводи не нівелюють законність користування квартирою з боку ОСОБА_6 та є не спроможними обґрунтувати доводи адміністрації.
Щодо явки сторін.
Сторони з`явились до судового засідання та надали суду свої пояснення.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, оцінивши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сім`ї у складі трьох осіб, у тому числі позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 , було надано житлове приміщення, площею 19,35 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , про що підприємством «Чорноморкурортстрой» було видано ордер на житлову площу в гуртожитку від 14.10.1986 року за № 81.
25 травня 1987 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради отримала від ОСОБА_5 заяву про постановку на квартирний облік складом сім`ї 5 осіб, з правом на пільгу, у зв`язку із народженням близнюків.
Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради м. Одеси від 19.06.1987 року сім`ю ОСОБА_6 було поставлено на квартирний облік у Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради.
31 грудня 2009 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради отримала наряд від Управління капітального будівництва Одеської міської ради на пільгову чергу для категорій громадян, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2009 року №1300. Виділяється житлова площа у житловому будинку АДРЕСА_8 , згідно з рішенням міськвиконкому №150 від 11.02.2009 р. та протоколу №1 від 31.12.2009р. засідання робочої групи з надання пропозицій щодо громадян, між якими пропонується розподілити квартири, придбані Державною іпотечною установою.
08 лютого 2010 року №74 /1 Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради було направлено до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради для використання у роботі розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.01.2010 року №171-р. та поіменний список громадян, яким надаються квартири. Відповідно до цього розпорядження «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою (протокол засідання Координаційної ради від 2010р.) погоджено поіменний список громадян, яким надаються квартири, що придбані Державної іпотечною установою, у м. Одесі, у якому значиться сім`я ОСОБА_6 , складом 5 осіб.
11 лютого 2010 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради дала розпорядження №59р «Про затвердження протоколу №2 від 10 лютого 2010 року засідання громадської комісії з житлових питань». На засіданні громадської комісії з житлових питань, керуючись Поіменним списком громадян, яким надаються квартири, що придбані Державною іпотечною установою, в житловому будинку АДРЕСА_6 , надано квартиру АДРЕСА_7 ОСОБА_5 на склад сім`ї - 5 чоловік (він, дружина, три сина).
На підставі Розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 59р від 11.02.2010 р., було видано ордер № 008900 від 03 серпня 2010 року на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 чоловік на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , житловою площею 55,70 кв.м., загальною 88,20 кв.м.
03 серпня 2010 року на ім`я голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було надано заяву про свою згоду у отриманні в порядку квартирної черги трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 , загальною площею 88,20 кв.м., житловою площею 55,70 кв.м., складом сім`ї 5 осіб.
За адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована лише одна особа – позивач ОСОБА_1 , з 23.12.1986 року. Це підтверджується Відомостями № С3-268522-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, а також копією паспорта ОСОБА_1 .
Також, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом обстеження житлових умов від 13.12.2021 року, затвердженим головою правління ОСББ «МАРСЕЛЬСЬКЕ», Актом обстеження житлових умов від 15.02.2022 року, затвердженим головою правління ОСББ «МАРСЕЛЬСЬКЕ» за участю свідків – мешканців будинку. Згідно наведених актів, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться речі лише ОСОБА_1 .
Доказів іншого, відповідачем Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради суду не надано.
Матеріали справи містять квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2012 – 01.12.2012 (платник ОСОБА_5 ), за період 01.12.2012 – 01.01.2013 (платник ОСОБА_5 ), за липень 2016 (платник ОСОБА_1 ), за грудень 2019, січень-лютий 2020 року (платник ОСОБА_1 ), за квітень 2021 року (споживач ОСОБА_5 ), за лютий 2021 року.
Доказів того, що за адресою: АДРЕСА_1 рахується заборгованість за комунальні послуги, суду не надано.
ОСОБА_1 не має на праві власності належного їй нерухомого майна. Це підтверджується Інформацією з державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.12.2021 року, № інформаційної довідки 292663306.
За адресою: АДРЕСА_2 , станом на 28.04.2022 року зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 .
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.03.2001 року Серія НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано.
Заявою від 19.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, просила переоформити на неї особовий рахунок на займану нею кв. АДРЕСА_5 .
Заявою від 19.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, просила укласти із нею договір найму на однокімнатну кв. АДРЕСА_5 .
Листом від 04.08.2021 року Голова Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради повідомив ОСОБА_1 , що Державною іпотечною установою була придбана кв. АДРЕСА_12 та наданий ордер. Тому, підстав для переоформлення особистого рахунку та укладення договору найму у адміністрації не має.
Правова позиція позивача за первісним позовом ОСОБА_1 по даній справі зводиться до того, що вона проживала та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою, не надавала свою згоду на звільнення цього приміщення, тому має право користування ним. В свою чергу, правова позиція позивача за зустрічним позовом Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради зводиться до того, що ОСОБА_1 отримала право користування іншим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , вписана в ордер на право користування наведеним житлом, а тому не має законних правових підстав користуватись кв. АДРЕСА_5 .
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в обґрунтування свого рішення зазначає, що матеріали справи не містять письмового зобов`язання ОСОБА_1 про звільнення займаного жилого приміщення: квартири АДРЕСА_5 , як того вимагає п. 64 Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470.
Також, матеріали справи не містять доказів, які свідчать що відповідач ОСОБА_1 використала своє право на вселення в трикімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , в порядку пункту 72 Правил, оскільки у паспорті ОСОБА_7 наявна відмітка про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, заява від 03.08.2010 року, у якій ОСОБА_8 не заперечує щодо отримання трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 , на думку суду не може оцінюватися, як її письмова згода на звільнення кв. АДРЕСА_5 , оскільки така не містить жодних зобов`язань щодо звільнення цієї квартири.
Вказує, що Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради не доведено правових підстав, передбачених статтею 109 ЖК УРСР, з якими закон пов`язує можливість виселення ОСОБА_1 з кв. АДРЕСА_5 , без надання їй іншого житла.
Суд зазначає, що виселення відповідача ОСОБА_1 з кв. АДРЕСА_5 буде суперечити положенням статті 8 Конвенції, яка є частиною національного законодавства, оскільки відповідач постійно проживає і зареєстрована там тривалий час. Іншого Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради не доведено.
З огляду на викладене, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою АДРЕСА_5 – підлягають задоволенню, оскільки є законними та обґрунтованими, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні матеріалами справи.
У судовому засіданні також знайшла своє підтвердження обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради укласти із ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення – квартири АДРЕСА_5 , складом – 1 (одна) особа, з переоформленням на ім`я ОСОБА_1 окремого особового рахунку. До цього висновку суд дійшов враховуючи: законність вселення ОСОБА_1 до квартири, на підставі ордеру; реєстрацію місця проживання за адресою з 1986 року; фактичне проживання за адресою; відсутність письмового зобов`язання про звільнення приміщення, як того вимагає п. 64 Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що первісна позовна заява ОСОБА_1 - підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради – слід відмовити.
Проте з вказаним висновком не може погодитись колегія суддів з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на житло є одним з найголовнішим невід`ємних прав особи, проголошених статтею 47 Конституції України. 
Порядок забезпечення громадян жилими приміщеннями і наданням їм жилих приміщень у користування регулюється Розділом III Житловим кодексом України та Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Української РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 (далі – Правил).
Відповідно до ст.31 Житлового Кодексу України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством України.
Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Згідно ст. 42 Житлового кодексу України передбачено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесенні до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Ст.43 Житлового кодексу України зазначає, що громадянам, які перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, житлові приміщення надаються в порядку черговості.
Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Позивачем в даній справі є ОСОБА_1 , яка просила суд визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_13 та зобов`язати Пересипську (Суворовську) районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 договір найму жилого приміщення – квартири АДРЕСА_14 , що розташована за вище зазначеною адресою.
В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначає, що 14.10.1986 року було видано ордер № НОМЕР_2 на житлову площу 19,35 кв.м. в гуртожитку розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Даний ордер був виданий підприємством «Чорноморкурортстрой» на склад сім`ї, який складався з трьох осіб.
У зв`язку із народженням близнюків чоловік позивачки ОСОБА_5 звернувся 25 травня 1987 року до Пересипської (раніше – Суворовська) районної адміністрації Одеської міської ради про постановку на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов із складом сім`ї 5 осіб, як такими, що мають право на пільгу, як багатодітна родина.
Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради м. Одеси від 19.06.1987 року сім`ю ОСОБА_5 разом із позивачкою та трьома їх спільними дітьми було поставлено на квартирний облік у Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради.
З метою покращення житлових умов як багатодітної сім`ї керуючись розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.10.2010 р за № 171 Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Одесі» , сім`ї ОСОБА_6 у складі 5 чоловік (він, дружина, три сина), було видано ордер на квартиру, площею 55.7 кв,м, що розташована за адресою в житловому будинку АДРЕСА_6 .
Але позивач фактично залишилась проживати за попередньою адресою: АДРЕСА_3 , враховуючи, що сімейні стосунки з чоловіком було припинено у 2001 році, вони припинили проживати разом, як одна сім`я, вести спільний побут та враховуючи, те, що площа за адресою : АДРЕСА_15 , не відповідає необхідним нормам житлової площі для проживання, які встановлення ст. 47 ЖК УРСР (13.65 кв.м на одну особу).
Враховуючи зазначене ОСОБА_1 вважає, що фактичне її проживання за адресою : АДРЕСА_3 надає їй всі законні житлові права на набуття права користування житловим приміщенням шляхом укладення правочину, із набуттям прав єдиного користувача вище зазначеної квартири.
З даною правовою позицією Пересипська (Суворівська) районна адміністрація Одеської міської ради не погодилась та 23.11.2021 р. подала до Суворовського районного суду м. Одеси зустрічну позовну заяву про усунення перешкод користуванням та розпорядженням житловим приміщенням шляхом виселення та зняттям з реєстрації ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Обґрунтовуючи свою зустрічну позовну заяву Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради зазначила у своїй зустрічній позовній заяві наступні підставидля усунення перешкод користуванням та розпорядженням житловим приміщенням шляхом виселення та зняттям з реєстрації:
- квартира за адресою АДРЕСА_1 не приватизована, не перебуває у власності фізичних та юридичних осіб та відповідно знаходиться у комунальній власності.
- На обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов ОСОБА_1 не перебуває та вважається такою, що забезпечена житлом;
- ОСОБА_1 забезпечена житлом та жодного законного права користування квартирою АДРЕСА_5 не має.
- Спірна квартира має бути надана для заселення особам, які перебувають у Пересипській районній адміністрації на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов.
- За час перебування на квартирному обліку з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не надходило заяв про бажання розділу квартирної черги у зв`язку з розірванням шлюбних відносин між ними та бажання у цьому випадку залишити житлове приміщення АДРЕСА_5 у користуванні гр. ОСОБА_1 .
Враховуючи зазначені підстави вважала, що відповідно до ч.1 ст.109 Житлового кодексу УРСР, ОСОБА_1 займає житлове приміщення без правових підстав та відповідно підлягає виселенню.
Відповідно до висновків рішення суду першої інстанції то суд зауважив, що Розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №59р від 11.02.2010 р., яким було прийнято рішення про видачу ордера, прийнято раніше написання заяви від 03.08.2010 року, яка містить підпис ОСОБА_1 та визначено судом, що матеріали справи не містять письмового зобов`язання ОСОБА_1 про звільнення займаного жилого приміщення: квартири АДРЕСА_5 , як того вимагає п. 64 Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470.
Даний висновок суду колегія суддів вважає помилковим, невмотивованим та однобічним. 
Апеляційний суд зазначає, що на підставі протоколу № 2 від 10.02.2010 р. громадської комісії з житлових питань було прийнято 11.02.2010 р. розпорядження Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради № 59р про затвердження протоколу відповідно до якого було розподілено квартири, що придбані Державною іпотечною установою, в житловому будинку АДРЕСА_9 певному списку громадян в тому числі квартиру АДРЕСА_7 ( АДРЕСА_10 ) гр. ОСОБА_5 на склад сім`ї 5 чол. ( він, дружина, три сина) зі зняттям з квартирного обліку за місцем проживання пр. Суворовській райадміністрації.
Після прийняття даного розпорядження було запрошено до приміщення Суворовської районної адміністрації ОСОБА_5 та ОСОБА_1 для перевірки всіх наявних документів та написання заяви про надання трьох кімнатної квартири за адресою АДРЕСА_4 . 
Отже підписуючи заяву від 03.08.2010 р. позивачка надала свою згоду на отримання трьохкімнатної квартири загальною площею 88.20 кв. м., жилою площею 55.7 кв.м. саме на склад сім`ї 5 осіб, будь – яких інших заяв від позивачки районна адміністрація не отримувала. Лише після отримання згоди дружини ОСОБА_5 був вже виданий ордер від 03.08.2010 за №008900 серії СР на склад сім`ї : ОСОБА_8 - држина; ОСОБА_9 -син; ОСОБА_9 - син; ОСОБА_10 – син.
Враховуючи вище зазначене після отримання Ордеру на квартиру по АДРЕСА_11 ОСОБА_1 автоматично отримала статус особи, яка забезпечена державним житлом та жодного законного право користування квартирою АДРЕСА_5 не має.
Посилання позивача за первісним позовом, що норма жилої площі в Житловому кодексі України встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу (ст.47 ЖКУ), таким чином, окремою додатковою підставою для укладання договору найму житлового приміщення є те, що загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_2 не є достатньою для проживання, відповідно до чинного законодавства, та унеможливлює проживання у ній 5 осіб, тому підстави викладені Пересипською РА ОМР, у письмовій відповіді, такі як видача ордеру на інше житло, площею 55,70 кв.м є необґрунтовані.
Зазначене твердження представника позивача не відповідає дійсності оскільки відповідно до Постанови Виконкому Одеської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради федерації профспілок №52 від 16.01.1985 року зі змінами від 17.09.1991 року встановлено, що на квартирний облік приймаються громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, займаючи житлову площу до 6 кв.м включно на кожного проживаючого члена сім`ї. Розмір середньої забезпеченості громадян в населених пунктах Одеської області, становить 8,5 кв.м на одну особу.
Отже громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості (пункт 38 Правил, частина 1 статті 43 Житлового кодексу України) та з урахуванням наявних пільг (пунктів 44, 46 Правил та статей 45, 46 Житлового кодексу України). 
Відповідно до пункту 53 Правил (статей 47-48 Житлового кодексу України) жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в Одеській області 8,5 кв.м.
Враховуючи вище викладене, для забезпечення житловим приміщенням в Одеській області ОСОБА_5 на склад сім`ї - 5 чоловік (він, дружина, три сина) площа повинна бути не менше 42,50 кв.м та не більше 68,25 кв.м відповідно до чинного законодавства України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до виданого ордеру № 008900 від 03.08.2010 р.на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 осіб загальна площа виданої трьохкімнатоної квартири складає 88.20 кв.м. та житловою площею 55,70 кв.м.
Отже, видана житлова площа ОСОБА_5 та його сім`ї відповідає вимогам чинного законодавства і є достатньою для проживання у ньому 5 осіб, що повністю спростовує доводи первісного позивача та позицію суду першої інстанції.
Твердження представника ОСОБА_1 - адвоката Білого В.В. яке було враховано під час прийняття рішення судом першої інстанції, що підпис позивачки у заяві від 03.08.2010 є саме згодою на приватизацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , так як надання згоди тимчасово відсутніх членів сім`ї на приватизацію житла є обов`язковою вимогою.Дане твердження ОСОБА_1 неодноразово під час судових засідань наголошувалось, та зазначалось, що її підпис у заяві від 03.08.2010 є саме згодою на приватизацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначене твердження не відповідає дійсності, оскільки 03 серпня 2010 року на ім`я голови Пересипської (раніше Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було надано заяву про свою згоду в отриманні у порядку квартирної черги трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 , загальною площею 88,20 кв.м, житловою площею 55,70 кв.м. складом сім`ї 5 осіб.
На підставі Розпорядження Пересипської (раніше – Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради № 59р від 11.02.2010 та згоди ОСОБА_1 , яка викладена у заяві від 03.08.2010 р. було видано ордер № 008900 від 03.08.2010 року на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , житловою площею 55,70 кв.м, загальною 88,20 кв.м.
Із урахуванням вищезазначеного, сім`я ОСОБА_6 була забезпечена державним житлом, відповідно до ст. 60 Житлового кодексу України та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм житлових приміщень, затверджених постановою Ради Міністрів Української СРСР № 470 від 11.12.1984. 
ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Суворовській районній адміністрації не перебуває та вважається такою що забезпечена державним житлом.
Отже, відповідно до ч.1 ст. 109 Житлового Кодексу України, ОСОБА_1 займає житлове приміщення без правових підстав, та підлягає виселенню.
Як зазначається в позовній заяві та встановлено судом, що згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу від 27.03.2001 року Серія НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, отже на момент отримання ордеру №008900 від 03.08.2010 року на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 чоловік, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано майже 9 років, про що не було повідомлено Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.40 Житлового Кодексу України подання відомостей, що не відповідають дійсності є підставою для зняття з обліку.
Крім того, твердження представника ОСОБА_1 – адвоката Білий В.В., що виселення з спірної квартири позивачки призведе до відсутності місця проживання, спричинить для неї вкрай складне соціальне становище, оскільки у неї немає іншого житла для проживання не відповідає дійсності з огляду на наступне.
03.08.2010 року на ім`я голови Пересипської (раніше – Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було надано заяву про свою згоду у отриманні в порядку квартирної черги трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 ,
Видано ордер № 008900 від 03.08.2010 р. на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 чоловік (він, дружина, три сини) на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 .
Підставою для реєстрації місця проживання особи за певною адресою є заява про реєстрацію місця проживання Така заява повинна містити відомості про підстави для реєстрації місця проживання заявника за зазначеною ним адресою (ордер, свідоцтво про право власності - документи, що підтверджують право власності), тому отриманий ордер 03.08.2010 про видачу трьохкімнатної квартири надає позивачки право на реєстрацію за адресою : АДРЕСА_4 .
Позивачка вважається такою, що забезпечена житлом та не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а виданий ордер надає позивачки законні підстави для її проживання за вище зазначеною адресою.
Керуючись ст. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 №396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29 січня 2010 року за № 109/17404 передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.
Отже за чинним законодавством України у ОСОБА_1 зберігається право на житло за адресою: АДРЕСА_2 і для майбутньої приватизації необхідна буде її згода, тому апеляційний суд вважає позицію представника ОСОБА_1 – такою, що не відповідає дійсності.
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 вселилась в квартиру АДРЕСА_5 на законних підставах, як член сім`ї основного наймача ОСОБА_5 , про що підприємством «Чорноморкурортстрой» було видано ордер на житлову площу в гуртожитку від 14.10.1986 за №81.
З даним висновком суду колегія суддів не згодна та зауважує, що судом першої інстанції не вірно визначено сутність спірних правовідносин (предмет позову) так, як неодноразово районною адміністрацією зазначалось, що в даних спірних відносинах не оскаржується та не визначається саме законність вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_5 .
Відповідач не заперечує факт того, що сім`ї у складі трьох осіб, у тому числі позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 , було надано житлове приміщення, площею 19,35 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , про що підприємством «Чорноморкурортстрой» у вигляді ордеру на житлову площу в гуртожитку від 14.10.1986 року за №81.
Судом не було враховано, що саме з моменту отримання ордеру № 008900, від 03 серпня 2010 року на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 осіб на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 та склад його сім`ї разом із дружиною втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 , автоматично набувши право користуватися на надане житлове приміщення відповідно до ордера від 03.08.2010 р. 
Отже судом першої інстанції було помилково встановлений саме предмет позову даної справи. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Це твердження має своє відображення в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №638/3792/23 від 20 вересня 2021 року.
Тому визначення судом першої інстанції, що в даних спірних правовідносинах потрібно встановлювати саме законність вселення позивачки в квартиру АДРЕСА_5 є помилковим, що призвело суду до прийняття оскаржуваного рішення.
Крім того апеляційний суд звертає увагу, що згідно з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.03.2024 №371543458 до теперішнього часу квартира не приватизована, не перебуває у власності фізичних та юридичних осіб та відповідно знаходиться у комунальній власності.
Пересипська районна адміністрація є виконавчим органом Одеської міської ради і створена нею для виконання чітко визначених повноважень (власних та делегованих) місцевого самоврядування. Повноваження Пересипської районної адміністрації визначені Положенням, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 19.07.2023 № 1283-VIIІ. Текст Положення є у вільному доступі на офіційному сайті Одеської міської ради.
Відповідно до пункту 2.7 Положення про районну адміністрацію, Пересипська районна адміністрація, як виконавчий орган Одеської міської ради, наділена повноваженнями з управління неприватизованим житлом та ведення квартирного та кооперативного обліку громадян району, які потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до ч.1 ст.109 Житлового кодексу УРСР, ОСОБА_1 займає житлове приміщення без правових підстав та відповідно до вимог закону підлягає виселенню.
З урахуванням правової позиції Верховного суду України, у справі №2-2010 цс16 виселення із займаного жилого приміщення відповідно до ч.1 ст.109 Житлового кодексу України допускається з підстав, установлених законом.
Враховуючи, що спірна квартира відноситься до житлового фонду комунальної власності, а після її звільнення, має бути надана для заселення особам, які перебувають в Пересипській районній адміністрації на обліку, як такі, що потребують поліпшення житлових умов, тому безпідставне та не законне проживання позивачки за адресою АДРЕСА_1 порушує права та інтереси інших осіб, які перебувають на квартирному обліку на поліпшення житлових умов.
Втручання у право на повагу до житла має бути також "необхідним у демократичному суспільстві". Тобто, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності" та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Зехентнер проти Австрії" ("Zehentnerv.Austria"), заява N 20082/02, § 56).
Вирішуючи питання про "необхідність у демократичному суспільстві" виселення відповідачів зі службового житла, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна потреба у застосуванні такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті.
Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 9 жовтня 2007 року у справі "Станкова проти Словаччини" ("Stankova v. Slovakia"), заява N 7205/02, § 60-63).
Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі "Беєлер проти Італії" ("Beyeler v. Italy"), заява N 33202/96, § 110).
Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення відносно такої особи статті 8 Конвенції.
Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2020 року у справі N442/7187/18 зазначив, що будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
У даній справі ОСОБА_1 отримавши право користування іншим житлом, на підставі отримання ордеру № 008900, від 03 серпня 2010 року на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 осіб на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 та склад його сім`ї разом із дружиною втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 , автоматично набувши право користуватися на надане житлове приміщення відповідно до ордера від 03.08.2010 р., спірне житло не здали державі, що унеможливлювало відповідача за первісним позовом забезпечити інших осіб, які перебувають у черзі.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при прийняті рішення, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято із порушення норм матеріального права, що призвело відповідно до винесення необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню та постановлення нового судового рішення, яким узадоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення з відкриттям особового рахунку – відмовити. 
Розглядаючи  зустрічну позовну заяву Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до  ОСОБА_1 про усунення перешкод користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації, судова колегія вважає за необхідне, такі вимоги задовольнити, виходячи з наступних положень - судом не було враховано, що саме з моменту отримання ордеру № 008900, від 03 серпня 2010 року на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 5 осіб на 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 та склад його сім`ї разом із дружиною втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 , автоматично набувши право користуватися на надане житлове приміщення відповідно до ордера від 03.08.2010 р. .
Отже судом першої інстанції було помилково встановлений саме предмет позову даної справи. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Це твердження має своє відображення в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №638/3792/23 від 20 вересня 2021 року.
Тому визначення судом першої інстанції, що в даних спірних правовідносинах потрібно встановлювати саме законність вселення позивачки в квартиру АДРЕСА_5 є помилковим, що призвело суд до прийняття оскаржуваного рішення.
Крім того апеляційний суд звертає увагу, що згідно з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.03.2024 №371543458 до теперішнього часу квартира не приватизована, не перебуває у власності фізичних та юридичних осіб та відповідно знаходиться у комунальній власності.
Ухвалюючи зазначене судове рішення судова колегія враховує дію принципу динамічного тлумачення Конвенції та вважає його пропорційним та відповідаючим сучасним інтересам суспільства та не позбавляючим первісного позивача права на проживання за адресою по АДРЕСА_2 .
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено в повному обсязі, а рішення скасовано та постановлено нове рішення про задоволення позовних вимог Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_1 на користь Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради сплачений останніми судовий збір за подання зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 6083,60 грн.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради - задовольнити.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2024 року – скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким узадоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення з відкриттям особового рахунку – відмовити.
Зустрічну позовну заяву Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації – задовольнити.
Усунути перешкоди Пересипській районній адміністрації Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради сплачений судовий збір у сумі 6083,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                         В.А. Коновалова 

Ю.П. Лозко