ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року	Львів	Справа № 380/6406/22 пров. № А/857/16169/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                             Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року (суддя – Карп`як О.О., м. Львів) у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

                                                      ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2022 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила: визнати протиправною бездіяльність  Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 02.03.2020 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10 – 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991 року № 2011-ХІІ та Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2014 – 2020 року; зобов`язати  Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію  за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10 – 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991 року № 2011-ХІІ та Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2014 – 2020 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1  з 2014 року по 2020 рік позивачу не надавалась щорічна додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я. Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі не використання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм має бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Таким чином, позивач вважає, що має право на отримання грошової компенсації.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що додаткова відпустка не належить до категорій щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто не зважаючи від стажу роботи. Вважає, що у разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна продовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини. Зазначає, що така відпустка не належить до виду щорічних, а є пільгою яка має конкретну форму та законодавством не передбачено можливості зміни цієї відпустки грошовою компенсацією, також на неї не поширюються норми передбачені для щорічних відпусток щодо поділу на частини, перенесення на інший період, виплата грошової компенсації під час звільнення тощо.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України на посаді старшого оператора відділення контролю повітряної обстановки взводу контролю повітряної обстановки роти управління розвідувально – інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат».
28.02.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 3-РС (по особовому складу) позивачка звільнена відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про  військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).
02.03.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 49 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 , виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовій облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач звернулася до відповідача щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки згідно з Постановою Кабінету Міністрів №702 від 01.08.2012.
Листом від 28.08.2021 №350/188/442 відповідач повідомив, що додаткова відпустка військовослужбовцям, зазначеним у пункті 1-157 додатку 2 вищезазначеної постанови, надається, якщо вони проходять військову службу в умовах та на перелічених посадах. Посада позивача  значиться у переліку посад, але військова частина НОМЕР_1  не зазначена у переліку місцевостей. Тому, з вищезазначених підстав позивач  не набула  права на зазначену відпустку.
Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови їй у нарахуванні та виплаті недоотриманої грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки протиправними, позивач звернулася за захистом своїх порушених прав.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену частиною 4  статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  та  постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702, за 2014-2020 роки.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року (далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно статті 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до абз. 1-2 ч. 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 затверджено Перелік військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово- емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служб, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2-5. Вказаною постановою Уряду затверджено також Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
Право на щорічну додаткову відпустку у військовослужбовців, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, виникло з 2012 року, з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 01.08.2012 № 702.
Додатком 2 "Переліку військових посад Збройних Сил, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від І серпня 2012р. №702, передбачено, що військовослужбовцям які перебувають на визначених в зазначеному Переліку посадах, і несуть бойове чергування з протиповітряної оборони, протичовнової оборони, спеціальне чергування з протипідводно-диверсійної оборони та забезпечують недоторканність повітряного простору та простору в межах територіального моря України встановлено додаткову відпустку тривалістю до 10 календарних днів.
Згідно п.11 цього ж Порядку в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.
Як вбачається з листа від 28.08.2021 №350/188/444, що факт перебування позивача на посаді зазначеній в переліку посад визначених в додатку 2 підтверджується відповідачем у вказаному листі.
Відповідно до абз. 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та вказаного пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.202 №702 , що підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи.
Згідно абзацу 3 частини 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену частиною 4  статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  та  постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702, за 2014-2020 роки.
Разом з тим, апеляційний суд критично оцінює доводи відповідача проте, що право на додаткову відпустку виникає тільки при умові, що посада на якій Позивач проходив військову службу значиться у переліку посад визначених в додатку №2 Постанови №702 та одночасно сама військова частина повинна бути вказана в переліку місцевостей визначених в додатку №1 Постанови № 702, оскільки віднесення військових частин до переліку місцевостей визначених в додатку № 1 Постанови № 702 є самостійною підставою набуття права на додаткову відпустку в незалежності від займаної посади військовослужбовцем.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущена саме протиправна бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за період з 2014  року по 2020  рік.
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року в справі №380/6406/22- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська