Номер провадження: 22-ц/813/5487/24 
Справа № 522/18866/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Назарової М.В.,
суддів:                                                         Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
за участю секретаря                              Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Синга Шип»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Бондар В.Я. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Синга Шип», про визнання недійсним договору застави та додаткової угоди до договору застави,  

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаний позовом, який мотивував тим, що 13 липня 2021 року на забезпечення виконання договору позики, укладеного 13 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , уклали договір застави, за яким позивач передав у заставу належну йому частку у статутному капіталі у розмірі 33% (корпоративні права) в ТОВ «Рені-Лайн».
14 липня 2021 року сторонами підписано додаткову угоду, згідно якої предмет застави оцінено в 3 333 000 доларів США. Тобто, вартість предмету застави дорівнює 3 333 000 доларів США, а не 833 250 грн, як вказано первинно у договорі. Відповідно до звіту від 20 березня 2023 року ринкова вартість частки у статутному капіталі на дату оцінки 31 грудня 2022 року складає 141 768 400 гривень, еквівалент 3 876 779,53 долари США.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 намагалися сплатити грошові кошти в рахунок погашення основної заборгованості за позикою, незважаючи на введення в Україні воєнного стану. Спроби часткового погашення боргу відкладалися позикодавцем ОСОБА_2 , який наполягав на погашення усієї суми повністю, або неможливо було через відсутність нотаріуса, який посвідчував договори позики та застави, відсутністю депозитного рахунку у нотаріуса.
09 серпня 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. вчинено виконавчий напис № 429, який рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню.
На цей час рішення Київського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2022 року оскаржено та перебуває у провадженні в Одеському апеляційному суді.
Другим Київським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № АСВП НОМЕР_1 за виконавчим документом (виконавчий напис № 429 від 09.08.2022).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року визнано протиправними дії Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо прийняття до виконання виконавчого документа - виконавчого напису № 429, виданого 09 серпня 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В.
Визнано протиправними та скасовано постанови Головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Огородник Євгенія Івановича від 22 серпня 2022 року ВП № НОМЕР_1: про відкриття виконавчого провадження, про заміну сторони виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року відмовлено у позові з підстав пропуску позивачем строку на оскарження, яка оскаржена у касаційному порядку.
ОСОБА_1 заявляє про фіктивність оспорюваних правочинів у частині визначення вартості майна на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки Договір застави суперечить приписам ч. 1 ст. 576, 586 ЦК України та ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про заставу» та не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України. Предметом застави може бути майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Тому позивач із посиланням як на правову підставу своїх вимог на ст. 203, 215, 216, 217 , 229, 233, 236 ЦК України просив суд визнати недійсним Договір застави від 13 липня 2021 року в частині визначення вартості предмету застави, а саме: визнати недійсним п. 1.3. Договору застави від 13 липня 2021 року, яким предмет застави оцінений у 833 250 грн; визнати недійсною Додаткову угоду до Договору застави від 14 липня 2021 року в частині визначення вартості предмету застави, а саме визнати недійсним п. 1.2. Додаткової угоди до Договору застави від 14 липня 2021 року, яким предмет застави оцінений в 3 333 000 доларів США.
Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що предмет застави був оцінений за домовленістю сторін. В Договорі зазначено про згоду іншого учасника ТОВ «Рені-Лайн» на передачу в заставу частки в статутному капіталі. Виступаючи на загальних зборах, позивач зазначив про те, що предмет застави оцінюється сторонами згідно домовленості сторін у розмірі 833 250 грн, при цьому загальні збори відбулися 24 травня 2021 року, а договір застави укладений аж 13 липня 2021 року. Оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом, однак сторони домовилися про ціну предмета застави, тому його оцінка не була необхідна. З поданим звітом відповідач не погоджується, оскільки він не містить всіх необхідних даних, оцінку проведено на півтора роки пізніше ніж укладено договір застави, і станом на час подання позову звіт є недійсним, оскільки був чинний лише пів року з 31 грудня 2022 року. Рецензія на звіт ТОВ «Рені Лайн» є неналежним доказом за доктриною «плід отруйного дерева».
Протокольною ухвалою суду від 07 березня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «Синга Шип» (а.с. 92 т. 1). 
Від представника третьої особи ТОВ «Синга Шип» Ущаповського Р.В. надійшли пояснення, в яких зазначає, що 20 червня 2023 року між одноосібним ТОВ «Синга Шип» та ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , на підставі ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та договору застави від 13 липня 2021 року було укладено Договір, за яким одноосібне ТОВ «Синга Шип» прийняло у власність (купило) частку в статутному капіталі ТОВ «Рені-Лайн» у розмірі 33,33% за актом приймання-передачі частки у статутному капіталі. 11 липня 2023 року позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про витребування від ОТОВ «Синга Шип» частки у статутному капіталі, а з цією справою позивач звернувся пізніше, що на переконання третьої особи, свідчить про намагання позивача створити преюдиційний факт та використати дане рішення при розгляді справи № 916/2945/23 господарським судом, що суперечить принципу добросовісності та є підставою для відмови у позові (а.с. 100-105, т. 1).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Синга Шип», про визнання недійсним договору застави та додаткової угоди до договору застави залишено без задоволення.
Рішення мотивовано тим, що підстави недійсності пункту 1.3. Договору застави від 13 липня 2021 року судом не встановлені, оскільки сторони у договорі погодили ціну предмета застави і не передбачили необхідність проведення оцінки майна. Крім того, вартість предмета застави була виражена позивачем на загальних зборах ТОВ «Рені-Лайн» за півтора місяця до укладення договору застави, тому вказана у договорі сума відповідала його волевиявлення та була ним погоджена, тому суд дійшов висновку про неогрунтованість позовних вимог позивача.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення незаконним, просить скасувати оскаржуване рішення суду, постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги додаткову угоду, посилаючись, на пункт 6.1. Договору застави, ч. 2 ст. 639 ЦК України, оскільки додаткова угода до договору застави є його частиною, тому має бути нотаріально посвідчена. У зв`язку з тим, що додаткова угода не була нотаріально посвідченою, то вона не набрала чинності.
Позивач, посилаючись на ст. 572, ч. 1 ст. 576 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про заставу», ст. 205 ЦК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, вважає, що договір застави корпоративних прав не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Ні законом, ні договором не встановлено обов`язкового нотаріального посвідчення для додаткової угоди до договору застави корпоративних прав на час її укладення, а визначено просту письмову форму, яка і була дотримана сторонами.
З огляду на дотримання письмової форми додаткової угоди від 14 липня 2021 року, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про її неукладеність, і як наслідок - нікчемність через відсутність нотаріального посвідчення.
Ціна застави, яка вказана у договорі застави від 13 липня 2021 року, не є чинною на момент реалізації заставного майна, а тому п. 1.3. договору застави від 13 липня 2021 року є недійсним.
Крім того, суд не прийняв доводи позивача про наявність спорів щодо виконання договору позики та відповідно договору застави за підставами того, що це не стосуються предмету спору, але численні спори між позивачем та відповідачем у своїй сукупності дають підстави зрозуміти механізм та схеми отримання у будь-який спосіб права власності на корпоративні права особами, які не мали на це права. 
Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано в рішенні зазначив про те, що фактична ціна предмета застави є вищою не свідчить про недійсність пункту договору застави. Твердження скаржника про нібито безпідставне неприйняття судом першої інстанції додаткової угоди до договору застави, укладеного 13 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та не прийняття доводів про наявність численних спорів між ним і відповідачем жодним чином не впливають на законність оскаржуваного рішення та не можуть бути підставою для його скасування, оскільки позивачем не доведено наявність підстав в момент вчинення правочину необхідних для визнання його недійсним ( в частині визначення вартості предмета застави).
Крім того, позивач з дня укладання договору застави (13.07.2021) по день звернення до суду з позовом не ініціював будь-яких позовів щодо визнання договору застави недійсним в частині визначення вартості (оцінки) предмета застави, не висловлював будь-яких заперечень, а звернувся в суд з позовом після того, як було звернено стягнення на частку корпоративних прав ТОВ «Рені -Лайн», що була передана в заставу. Це свідчить про недобросовісність позивача як суб`єкта цивільних відносин, про те, що дії щодо ініціювання безпідставних позовів суперечать його попередній поведінці (venire contra factum proprium»).
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.
Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки її представник повістку отримала 22.09.2024 2:49:58 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 213).
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримав 22.09.2024 2:49:58 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 212, 212 зв).
Позивач ОСОБА_1 належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 214).
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
За змістом пунктів 5, 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
За приписами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з частиною першою статті 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (частина перша статті 576 ЦК України).
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).
Згідно із статтею 1 Закону України "Про заставу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Статтею 3 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). При укладанні договору застави за згодою сторін або на вимогу однієї із сторін може бути проведена аудиторська перевірка достовірності та повноти балансу або фінансового стану відповідної сторони договору застави та оцінка предмета застави відповідно до законодавства.
       Згідно із статтею 13 Закону України "Про заставу" договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов`язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін.
Статтею 14 Закону України "Про заставу" передбачено, що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Судом встановлено та ніким по справі не оспорюється, що 13 липня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір застави, згідно п. 1.1. якого, заставодавець передає застоводержателю частку у статутному капіталі (корпоративні права) Товариства з обмеженою відповідальністю «Рені-Лайн» у розмірі 33,33% статутного капіталу цього товариства, яка дорівнює сумі 833 250 гривень. Заставодавець є майновим поручителем виконання зобов`язань ОСОБА_4 , що випливають із договору позики, укладеного 13 липня 2021 року між ним та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. 13 липня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 940.
Згідно п. 1.3. Договору застави, предмет застави за домовленістю Сторін оцінюється ними у сумі 833 250 гривень (а.с. 9-10).
14 липня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в простій письмові формі укладено додаткову угоду до договору застави від 13 липня 2021 року, згідно п. 1.2. якої, предмет застави за домовленістю сторін оцінюється ними у сумі дол. США 3 333 000 дол. США. Додаткова угода укладена у простій письмовій формі (а.с. 11).
Згідно звіту № 2456/23 про незалежну оцінку корпоративних прав ТОВ «Рені-Лайн» в розмірі 33,33%, що належить фізичній особі ОСОБА_1 , розташоване за адресом: АДРЕСА_1 , складеного 20.03.2023 ТОВ «Консалтінгова компанія «Бюро оцінки Стефанович» на замовлення фізичної особи ОСОБА_1 , на дату оцінки 31.12.2022 ринкова вартість корпоративних прав ТОВ «Рені-Лайн» в розмірі частки 33,33%, без ПДВ складає 141 768 400 гривень (а.с. 13).
ГО «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів» 30.03.2023 надала рецензію на звіт, згідно якої звіт № 2456/23 класифікується як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки (а.с. 14-16).
Згідно п. 2.3. Договору застави, застоводавець, тобто ОСОБА_1 свідчить, що згода іншого учасника ТОВ «Рені-Лайн» на передачу в заставу частки в статутному капіталі (корпоративні права) товариства, яка належить ОСОБА_1 , викладена у Протоколі № 24-05-21 позачергових загальних зборів учасників від 24 травня 2021 року.
Згідно протоколу № 24-05-2021 позачергових Загальних зборів учасників ТОВ «Рені-Лайн» від 24.05.2021, ОСОБА_1 повідомив, що планує передати в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 свою частку / або її частину у Статутному капіталі ТОВ «Рені-Лайн» на певних умовах, серед яких, за вартістю згідно домовленістю сторін, предмет Застави складає 833 250 гривень (а.с. 51-54).
20 червня 2023 року ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , на підставі статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та Договору застави № 941 від 13 липня 2021 року продав Одноосібному товариству з обмеженою відповідальністю «Синга Шип» частку в статутному капіталі ТОВ «Рені-Лайн» у розмірі 33,33% номінальною вартістю 833 250 гривень. Продаж частки за домовленістю сторін вчиняється за ціною, що складає 1 350 000 доларів США (а.с. 87-88).
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу оспорення позивачем як позичальником та заставодавцем умови договору застави щодо погодженої 13.07.2021 - станом на час укладеного такого договору ціни предмету застави, а також Додаткової угоди до Договору застави від 14.07.2021 в частині визначення вартості предмету застави, шляхом визнання вказаних умов договору застави та Додаткової угоди недійсними.
Переглядаючи рішення суду, яким позивачу відмовлено у задоволенні позову через його необґрунтованість та недоведеність протягом розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.
Довід апеляційної скарги про помилкове врахування судом пункту 6.1. Договору застави, в якому сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та, як наслідок, до виниклих спірних правовідносин сторін вимог ч. 2 ст. 639 ЦК України з огляду на те, що додаткова угода не була посвідчена нотаріально, що свідчить про неукладеність такої, не може бути взятий до уваги.
У постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 917/265/18 зазначено, що необхідно розрізняти поняття «додаток до договору» та «додаткова угода до договору».Так, додаток до договору - це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг тощо. Тобто додаток до договору - це документ, який уточнює або більш детально розкриває зміст договірних умов. Водночас додаткова угода є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору. І саме до додаткової угоди можуть застосовуватись вимоги статті 654 ЦК України, а також положення про нікчемність.
Отже, судом вірно оцінено надані сторонами докази та виснувано, що додаткова угода від 14.07.2021 є правочином. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків», тому до такої мають застосуватитися загальні вимоги щодо форми укладення договору.
Як не заслуговує на увагу та не спростовує правильних висновків суду довід апеляційної скарги про те, що ціна застави, яка вказана у договорі застави від 13 липня 2021 року, не є чинною на момент реалізації заставного майна, а тому п. 1.3. договору застави від 13 липня 2021 року є недійсним, оскільки суд перевіряє можливі підстави для визнання договору недійсним станом саме на час його укладення.
Сторони у договорі погодили ціну предмета застави і не передбачили необхідність проведення оцінки майна.
Звіт № 2456/23, відповідно до якого ринкова вартість корпоративних прав ТОВ «Рені-Лайн» в розмірі частки 33,33%, без ПДВ складає 141 768 400 гривень, не спростовує того, що сторони домовилися про ціну предмета застави, без проведення оцінки корпоративних прав.
Доводи позивача про те, що фактична ціна предмета застави є вищою, не свідчить про недійсність пункту договору застави, в якому йдеться про погоджену сторонами оцінку такого.
Суд приймає до уваги доводи представника відповідача, які відповідають наявним у справі доказам, про те, що така вартість предмета застави була виражена позивачем на загальних зборах ТОВ «Рені-Лайн» за півтора місяця до укладення договору застави, тому вказана у договорі сума відповідала його волевиявлення та була ним погоджена.
Як правильно судом не взято до уваги як підставу для визнання недійсною угоди та додаткової угоди доводи позивача про наявність численних спорів щодо виконання договору позики та, відповідно, договору застави, оскільки таке не стосується предмету теперішнього спору.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову, яким судом дана вірна оцінка на підставі наданих сторонами доказів та зроблено висновок про безпідставність позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

                                        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови - 01 листопада 2024 року.

Головуючий                                                                              М.В. Назарова

Судді:                                                                                      О.Ю. Карташов 
                                                                  
                                                                                       В.В. Кострицький