ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України

18 грудня 2024 року

м. Харків

справа № 615/1965/23
провадження №22-ц/818/4129/24

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2024 року, постановлене під головуванням судді Левченка А.М.,-
в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання.
Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. 00 коп., щомісячно на період навчання, починаючи з 04.10.2023 року і до припинення навчання ОСОБА_1 , але не довше ніж до досягнення ним 23 років. В задоволенні інших вимог – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 671 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивач не надав до суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що він має витрати, пов`язані з навчанням. Також позивачем не надано доказів можливості чи неможливості працювати під час навчання. Крім того судом першої інстанції не встановлено стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів.
ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. 00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого Огульцівською сільською радою Валківського району Харківської області від 07.05.2004 року, актовий запис № 4.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області від 13.11.2009 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №92 від 13.11.2009 року.
24.06.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище на « ОСОБА_5 », про що свідчить свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_3 видане Валківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24.06.2022 року, актовий запис № 01.
Як вбачається з довідки №487 виданої Харківським національним медичним університетом від 04.09.2023 року, ОСОБА_1 дійсно є студентом 2 курсу стоматологічного факультету Харківського національного медичного університету, денна форма навчання, за спеціальністю стоматологія, термін навчання 5 років, форма фінансування навчання за контрактом. Термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року.
09.08.2023 року між Харківським національним медичним університетом в особі ректора ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони був укладений договір №231127 про навчання у Харківському національному медичному університеті.
Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Харківському національному медичному університеті №232082 від 09.08.2023 року, який є додатком до договору про навчання у ХНМУ від 09.08.2023 року №231127, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 216 000 грн., з яких 54 000 грн за кожний навчальний рік.
Крім того, позивачем надано копії квитанцій, з яких вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було здійснено оплату за навчання ОСОБА_1 в загальній сумі 81 000,00 грн.(а.с.192-196).
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він є рідним сином ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . На підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 13.11.2009 року шлюб між батьками було розірвано, після чого позивач залишився проживати з матір?ю. На підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 25.11.2008 року з відповідача вже стягувалися аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, кожного місяця до досягнення дитиною повноліття. 3 01.09.2023 року і до 30.06.2027 року, позивач був зарахований на 1 курс у Харківський Національний Медичний Університет на денну форму навчання відділення «Стоматологія» за кошти фізичних і юридичних осіб, де навчається зараз. Його навчання в університеті коштує 54000 грн. за рік., а за 3 роки і 10 місяців потрібно сплатити 216 000 тисяч гривен. Навчання за контрактом потрібно оплачувати постійно, крім того, позивач вказав, що потребує кошти на оплату, гуртожитку, підручників, методичок та канцелярії, стоматологічних інструментів та розхідних матеріалів для практичних занять, які коштують дорого, спеціальну медичну форму, кошти на щоденну оплату квитків на проїзд, оплата харчування за власні кошти, а також ліки, одяг, засоби гігієни, поповнення мобільного рахунку, тощо. ОСОБА_1 проживає разом із матір?ю за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.09.2017 року по теперішній час. Крім того, позивач зазначає, що на даний час батько відмовлається сплачувати аліменти на його утримання на період навчання та матеріально не допомагає, хоча він працездатний, працевлаштований, отримує постійний дохід, а отже, як батько, має можливість надавати допомогу, враховуючи, що позивач не працює та потребує такої допомоги не тільки від матері, в якої знаходиться на постійному забезпеченні і отримує від неї матеріальну допомогу 8 тисяч гривень щомісяця, але й від батька, в залежності від його потреб. Вважає, що батько має змогу надавати йому матеріальну допомогу до досягнення 23 років за умови продовження навчання.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Частина 1 ст. 199 СК України передбачає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у частці від заробітку залежить від наявності у відповідача такої можливості та з урахуванням можливості надання утримання іншим із батьків.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1  є студентом стоматологічного факультету Харківського національного медичного університету, денна форма навчання, за спеціальністю стоматологія, термін навчання 5 років, форма фінансування навчання за контрактом. Термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року. У зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги.
Відповідач ОСОБА_2 , 1977 року народження, є працездатною особою та перебуває на військовій службі.
Надана відповідачем до суду виписка із медичної картки стаціонарного хворого №745 від 28.02.2024 року дослідження стану здоров`я (т.2 а.с.18-19), - не свідчить про неможливість ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання після досягнення повноліття.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття.
Крім того колегія суддів зазначає, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача не заперечував проти сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, не погоджуючись лише із їх розміром, про який просив позивач.
Разом з тим доказів неможливості сплати аліментів у розмірі, визначеному судом, апелянтом суду не надано.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано врахував майновий стан батьків ОСОБА_1 а, та обов`язок утримання дитини обома батьками.
Враховуючи вищенаведене, а також вимоги розумності та справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 5000 грн. .
Доводи апелянта про те, що позивачем не надано доказів можливості чи неможливості працювати під час навчання не грунтуються на законі.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Валківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2024 року в частині задоволених позовних вимог - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова