ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 листопада 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 395/1685/23
провадження № 22-ц/4809/1073/24 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Чельник О.І., 
учасники справи:
позивач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
третя особа – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН»
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2024 року у складі судді Забуранного Р.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2023 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 22.07.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальнісю «Мілоан» https://miloan.ua/, відповідач ОСОБА_1 подала заявку на отримання кредиту № 3890094. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. 
Законодавством України передбачено оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки, ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору №3890094 від 22.07.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/.
Зазначено, що таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит №3890094 від 22.07.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн. Кредитний Договір було укладено строком на 30 днів. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства. 
Представник позивача вказав, що 11.11.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №12Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором №3890094 від 22.07.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 22375 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн.; заборгованість за відсотками - 16875 грн.; заборгованість за комісійними винагородами - 500 грн.; заборгованість за пенею - 0 грн. 
Посилаючись на зазначені обставини ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № №3890094 від 22.07.2021 у розмірі 22375,00 грн. та 2147,20 грн. витрат по сплаті судового збору.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2024 року в задоволені позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, що позбавляє суд можливості прийти до беззаперечного висновку щодо правової природи, суттєвих умов та дійсності договірних зобов`язань у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»  подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначив, що судом першої інстанції не враховано всі докази, які є в матеріалах справи, допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Вказував, що ТОВ «Діджи Фінанс» було наданодо суду першої інстанціїд остатню кількість доказів на підтвердження своїх позовних вимог, у той час як представником відповідача не було надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. 
?Зазначив, що платіжне доручення № 51864648 є первинним документом, що містить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу, найменування Банку платника та отримувача коштів, а отже, документ, доданий позивачем до позовної заяви є достовірним, достатнім, належним та допустимим доказом перерахування кредитних коштів Позивачем та отримання цих коштів Відповідачем.
Зауважив, що кредитний договір № 3890094 від 22.07.2021 було укладено строком на 30 днів. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов?язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин - ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. Внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 11.11.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №12T, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 3890094 від 22.07.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яке набуло права вимоги до відповідача.
Звертає увгу, що до позовної заяви було додано докази щодо укладення договору відступлення, а саме: копія Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю (затвердження та узгоджені форми актів, рестру, звіту та шаблону повідомлень додатки 1-5 Договору відступлення); Витяг із Додатку до Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021, так як Реєстр боржників містить у собі інформацію, що сталовить таєницю фінансової послуги (відповідно до 4.1-2 ст. 10 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії»); платіжні інструкції за Договором факторингу № 12Т від 11.11.2021.
До відповіді на відзив позивачем додано витяг з Додатку до Договору факторингу № 12T від 11.11.2021 посвідчено Сторонами, з однієї Директором ТОВ «МІЛОАН», і іншої - Директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», який підтверджує достовірність наданого витягу з позовом.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні апеляційної, посилається на недоведеність позивачем укладення кредитного договору та відсутність належних на допустимих доказів на підтвердження позовних вимог товариства. 
Вважає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено обставини справи та зроблено законний та обгрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 уклала Договір про споживчий кредит №3890094 від 22.07.2021 з ТОВ «Мілоан» строком на 30 днів (а.с.22-28)
Відповідач в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальнісю «Мілоан» https://miloan.ua/ подав заявку на отримання кредиту № 3890094, тобто відбулося оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Також ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору №3890094 від 22.07.2021 р.
11.11.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 12Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 3890094 від 22.07.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. (а.с. 9-13)
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України (в редакції чинній на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зауважив, що відсутність в матеріалах справи первинних банківський документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом.
Однак, з такими висновками районного суду погодитись не можна, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається із частини 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається із частини 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України Про електронну комерцію визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України Про електронну комерцію зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України Про електронну комерцію моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
У справі встановлено, 22 липня 2021 року в особистому кабінеті через сайт ТОВ Мілоан https://miloan.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту №3890094. 
Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом.
В Анкеті-заяві на кредит № 3890094 міститься інформація в який спосіб було подано заявку на отримання кредиту, а саме в графі канал залучення: ?google / search-miloan-general _милиоан / срс. ІР адреса з якої подано заяву: 94.153.21.4.
Згідно Анкети-заяви на кредит №3890094 в графі «Процес оформлення та розгляду заяви 3890094» вбачається, що 2021.07.22 в проміжок часу між 08:49:47 та 08:51:49 відбулося підписання договору (а.с. 28).
Згідно платіжного доручення №51864648 від 22 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» здійснило переказ коштів ОСОБА_1 (а.с. 35 зворот).
Вказане у сукупності спростовує факт неотримання відповідачем кредитних коштів.
Стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували належність вказаного карткового рахунку відповідачу, або щодо не зарахування даної суми на рахунок відповідача, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Згідно умов договору , а саме п. 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 21.08.2021, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору.
Із відомості про щоденні нарахування та погашення по Договору вбачається, що за 30 днів з початку строку кредитування з 22.07.2021 по 21.08.2021 (в межах строку кредитування) проценти за користування кредитом нараховувалися згідно з пунктом 1.5.2 кредитного договору в сумі 62,50 грн. за день, тобто по 1,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування, всього на суму 1875,00 гривень, що відповідає умовам укладеного договору. За період з 22.08.2021 року по 20.10.2021 проценти нараховувалися згідно з пунктом 1.6., 2.3.1.2 Договору в сумі 250,00 грн. за день, тобто по 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день, всього на суму 15000,00 грн.
Відповідачем, попри посилання на неукладення договору, не спростовано той факт, що реквізити сторін, а саме позичальника ОСОБА_1 , віповідають контактній інформації вказаній нею при зверненні із відзивом на позовну заяву. Зважаючи на це, безпідставними є посилання відповідача на відсутність підтвердження реєстрації позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця на сайті ТОВ «Міолан».
При цьому, факту укладання вказаного договору ОСОБА_1 не оспорено. 
Колегія суддів вважає доведеним, що ТОВ «Мілоан» виконало в повному обсязі умови Договору надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3890094 на підставі договору відступлення прав вимоги № 12Т з додатками від 11 листопада 2021 року, які підписані представниками ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс». Договір факторингу недійсним не визнавався, сторонами не оспорювався.
Згідно витягу з Додатку №1 до Договору факторингу № 12T від 11.11.2021 – Витягу з реєстру боржників № 1, який посвідчено ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», заборгованість за вказаним кредитним договором складає 22 375 грн. та складається із заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) – 5000 грн.; заборгованості по відсоткам – 16875 грн.; комісія – 500 грн.
Згідно платіжних інструкцій (а.с.7-8) ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ТОВ «Міолан» 3566999 грн.
Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» має право вимагати від відповідача належного виконання умов кредитного договору.
За вказаних обставин суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги, що унаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 , новий кредитор, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні за договором факторингу, має право вимагати стягнення заборгованості на що останній розраховував при укладенні договору факторингу , а тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором № 3890094 від 22.07.2021 в загальному розмірі 21875 грн, з яких: 5000, 00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 16875,00 грн заборгованість за відсотками.
Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за комісією.
Пунктом 1.5.1 , 2.2.1 Договору про споживчий кредит № 3890094 передбачена комісія за надання кредиту в розмірі 500 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Під час користування кредитом позичальник додатково має сплатити комісію за зуправління та обслуговування кредитом у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року у справі №524/5152/15-ц викладено висновок про те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.
Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.
Враховуючи те, що договором встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, суд приходить до висновку, що положення договору кредиту №3890094 від 22.07.2021, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право-відношення.
Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 500 грн. задоволенню не підлягають.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.
Представником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подано до апеляціного суду клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати від АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 карткового рахунку відеритого у банку станом на 22.07.2021; інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 ; виписку по рахунку за номером карти № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 у період з 22.07.2021 по 25.07.2021.
Однак, таке клопотання не заявлялось стороною позивача суду першої інстанції, як і не заявлялось про дослідження цих доказів.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 та від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17.
Отже, суд першої інстанції, розглядаючи позов неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 21875 грн, з яких: 5000, 00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 16875,00 грн заборгованість за відсотками. У стягненні комісії в розмірі 500 грн має бути відмовлено.
Розподіл судових витрат
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» сплачено судовий збір при подачі позову у розмірі 2147,20 грн., за подання апеляційної скарги - сплачено судовий збір у сумі 3220,80 грн.
У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України за результатами розгляду справи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5244,50 грн, тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (5368 х 97,7%).
Відповідно до ч.1, п.п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь товариства, понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
У відповідності до ст.15 ЦПК Україниу часники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пюп.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судові витрати, понесені позивачем у суді першої інстанції на правничу допомогу підтверджуються копіями договору № 42649746 від 11.12.2023 з додатком (детальним описом робіт), акту про підтвердження факту надання правничої (правовоїх) допомоги) адвокатом від 11.12.2023, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. 
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо розміру цих витрат, суд дійшов висновку, що представником позивача долучено належно оформлені документи, які підтверджують обсяг та об`єм виконаних робіт та отримання відповідної оплати за надані послуги, вказані витрати є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Разом з тим, приймаючи до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» задоволено частково на 97,7 %, то витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 5862,00 грн. (6000 х 97,7%).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2024 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 42649746) заборгованість за договором про споживчий кредит № 3890094 від 22.07.2021 у розмірі 21875,00 (двадцять одна тисяча вісімсот сімдесят п?ять) грн та судові витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 5244,50 гривні та 5862,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні вимоги про стягнення комісії у розмірі 500 грн відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                         С.І. Мурашко

       О.І. Чельник