ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5714/24 Справа № 610/1154/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О.С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Барильської А.П., Єлізаренко І.А.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . 23 липня 2017 року на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 почалась пожежа, як призвела до детонування частини боєприпасів та подальших вибухів боєприпасів. Зазначена подія класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня. За наслідками події 23 липня 2017 року квартира позивача отримала пошкодження. У зв`язку з повним руйнуванням під час вказаної надзвичайної ситуації котельної, яка забезпечувала житлові будинки по АДРЕСА_2 , органами влади прийнято рішення щодо переведення цих будинків на індивідуальне опалення. Це призвело до витрат позивача на встановлення індивідуального опалення у сумі 25470 грн. Вартість необхідних ремонтно-відновлювальних робіт, пов`язаних з усуненням наслідків пошкодження об`єкту нерухомості складає 192588 грн., загальний розмір матеріального збитку становить 218058 грн. 
Крім того, позивачу завдана моральна шкода яка полягає у переживаннях внаслідок пошкодження квартири, необхідності вживати додаткових зусиль для проживання в пошкодженому житлі, встановленні автономного газового опалення, проведення косметичних ремонтних робіт. Проживання у квартирі, яка потребує ремонтних робіт свідчить про незабезпечення належного комфорту для позивача та членів його родини. Забезпечення відповідних санітарних умов викликає необхідність вжиття додаткових зусиль, що є також підставою для хвилювань. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 7500 грн. 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 198058 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 7500 грн., а разом — 205558 грн.; в іншій частині позовних вимог – відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України. Пошкодження майна позивача спричинило йому негативні переживання, зумовило необхідність вжиття додаткових заходів, спрямованих на усунення наслідків пошкодження квартири, створило дискомфорт для нього та членів його родини. Враховуючи характер подій, виниклих у військовій частині, які є суспільно небезпечними, вимог справедливості та розумності, обставин по справи, глибини моральних страждань суд першої інстанції вважав заявлену позивачем суму в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 грн. такою, що відповідає засадам розумності та справедливості, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) АДРЕСА_3 почалася пожежа, яка призвела до детонування частини боєприпасів та подальших вибухів боєприпасів.
Зазначена подія відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2004 року №368 «Про порядок класифікації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру за їх рівнями» (пунктів 4.4. та 9), рішенням засідання регіональної комісії з питань ТЕБ та НС Харківської облдержадміністрації протокол №4 від 23 липня 2017 року класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру (код НС 10260 - НС унаслідок пожежі, вибуху на арсеналі, складі боєприпасів або іншому об`єкті військової призначеності) регіонального рівня (т.1 а.с.9-12).
Станом на момент зазначеної події на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 2007 року позивачу ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належала, по 1/2 частці кожному, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.27-28).
Зі змісту судових рішень у цивільній справі №610/2736/18 вбачається, що внаслідок події 23 березня 2017 року загинула матір позивача ОСОБА_2 ; в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю матері з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача стягнуто 700000 грн.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 листопада 2017 року позивач у порядку спадкування за законом після смерті матері набув право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, яка належала ОСОБА_2 , відтак позивач є єдиним власником квартири, розташованої за вищезазначеною адресою (а.с.29-30).
Згідно Акту-обстеження від 27 травня 2017 року, складеного депутатом Балаклійської міської ради ОСОБА_3 в присутності двох свідків, встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , після надзвичайних подій на території військового містечка 23 липня 2017 року, виявлено такі пошкодження: в кімнаті, на кухні, в ванній кімнаті тріщини між стелею та стіною, відійшла частково плитка в ванній кімнаті та на кухні, пошкоджено міжкімнатну стіну (шафу-нішу), пошкоджено вхідні двері (т.1 а.с.33).
Згідно Акту-обстеження від 06.12.2017, складеного депутатом Балаклійської міської ради ОСОБА_3 в присутності двох свідків, встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , після надзвичайних подій 23 липня 2017 року, виявлено такі пошкодження: в туалетній кімнаті відійшла міжквартирна стіна, потребує ремонту (т.1 а.с.34).
Тобто, внаслідок вибухів бойових припасів 23 липня 2017 року, було пошкоджено квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
Зі змісту висновку будівельно-технічної експертизи від 22 жовтня 2020 року вбачається, що експерт дійшов таких висновків: на час надання висновку експерта зафіксовані наступні пошкодження об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 , які виникли внаслідок дії ударної хвилі від вибухів боєприпасів надзвичайної ситуації техногенного характеру пожежі на арсеналі в/ч НОМЕР_1 , а саме: Внаслідок дії ударної хвилі виник зсув панелей (зовнішніх стінових, перегородок та панелей перекриття), внаслідок чого конструкції житлової квартири не відповідають нормативним вимогам в плані міцності, безтурботності для проживання, а також непродувністі, вологопроникністі, теплоізоляції житлової квартири, а саме: «Інструкції по монтажу великопанельних будинків з уніфікованих виробів єдиного каталогу» норм. літ. [6]; порушення герметизації зовнішніх панелей вертикальна довжиною 15 м; горизонтальна довжиною 18м; та герметизація балкону 3м; відколи від зовнішніх панелей та тріщини площею 21 кв.м., які впливають на несучі властивості панелей; пошкодження даху біля парапету шириною 1м, довжиною 20м, площею 20 кв.м, а також обладнання примикань к фризовим панелям довжиною 20м.; пошкодження водостічної воронки, яка на момент огляду встановлена не відповідно нормативних вимог, внаслідок чого виникло затоплення технічного поверху над квартирою АДРЕСА_5 . та стіни приміщення №1 коридору; внаслідок цих дефектів виникли залиття, замокання, підвішена повітропроникність квартири АДРЕСА_5 відшарування та пошкодження шпалер, на яких зафіксовані сліди залиття та чорнуваті плями - схожі на цвіль: паперові на стінах площею 44 кв.м, на стелі площею 15 кв.м; вінілові на стінах 38 кв.м.; на стелі площею 16,2 кв.м; відшарування та тріщини кахельної плитки в кухні та в ванної кімнаті площею 42 кв.м.; між стінами та стелею, зафіксовані тріщини розкриттям 10-15 мм довжиною 80 м; між дерев`яними конструкціями вбудованих шаф №2, та №3 дерев`яними конструкціями антресолей в коридорі та в приміщенні №4 - житловий кімнаті, а також вздовж дверей в ванну кімнату, в кухню, та житлові кімнати утворилися тріщини довжиною 42 м.; зміщення панелі перекриття вниз відносно панелі перекриття кімнати №7 на 16 мм., відставання плінтусів від поверхні панелі; установлено автономне опалювання квартири АДРЕСА_6 .
Вартість необхідних ремонтно-відновлювальних робіт, пов`язаних з усуненням наслідків пошкодження об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 внаслідок дії ударної хвилі від вибухів боєприпасів надзвичайної ситуації техногенного характеру – пожежі на арсеналі в/ч НОМЕР_1 з урахуванням вартості матеріалів становить 218058 грн. (т.1 а.с.51-135).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України. Пошкодження майна позивача спричинило йому негативні переживання, зумовило необхідність вжиття додаткових заходів, спрямованих на усунення наслідків пошкодження квартири, створило дискомфорт для нього та членів його родини. Враховуючи характер подій, виниклих у військовій частині, які є суспільно небезпечними, вимог справедливості та розумності, обставин по справи, глибини моральних страждань суд першої інстанції вважав заявлену позивачем суму в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 грн. такою, що відповідає засадам розумності та справедливості, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина друга статті 23 ЦК України).
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Згідно з положеннями частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправності поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому доведення наявності і обґрунтування розміру шкоди покладається на позивача, який повинен довести, що: заподіяна шкода сталася внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача і тільки такі дії (бездіяльність) стали єдиною і достатньою причиною заподіяння шкоди; шкода є реальною; протиправна дія (бездіяльність) заподіювача шкоди є причиною, а шкода, якої завдано особі, – наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідач же має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди позивачу, а у випадку, передбаченому статтею 1187 ЦК України, – існування непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.
Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно – це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також – ЗСУ).
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
За змістом статті 23 ЦК України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Доводи апеляційної скарги про те, що військова частина не є належним відповідачем по даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки боєприпаси, які зберігалися на території військової частини НОМЕР_1 знаходились на відповідальному зберіганні військової частини та були закріпленні за нею на праві оперативного управління, отже володільцем джерела підвищеної небезпеки є військова частина, яка і є належним відповідачем по даній справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що проведеними слідчими діями інші версії (2-4), у тому числі ті, які б свідчили про невиконання або неналежне виконання військовими посадовими особами своїх обов`язків, підтвердження не знайшли, а тому протиправна поведінка  військової частини, яка виражається у незабезпеченні умов та неналежного рівня зберігання відсутня, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вирок суду, в якому були б встановлені обставини щодо виникнення пожежі саме через диверсію відсутній, а отже факт наявності диверсії є недоведеним. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та понесеними позивачем збитками, зокрема, сам факт спричинення саме відповідачем збитків, причинно-наслідковий ними зв`язок між протиправною поведінкою відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять всі необхідні докази для ухвалення судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта, який міститься в матеріалах справи, є неналежним доказом, сторінки 3,7,9,10,12-28,65,68-79 висновку експерта виконані не державною (іноземною) мовою, чим грубо порушені вимоги діючого законодавства щодо функціонування державної мови, колегія суддів відхиляє, оскільки висновок експерті складений українською мовою, а на зазначених сторінках експертизи міститься цитування наукової літератури, яку використовував експерт, мовою оригіналу цих джерел.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що Позивачеві вже було виплачено 63 750,00 грн. та той факт, що встановлення газового обладнання було здійснено за рахунок коштів місцевого бюджету на суму 25 470,00 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що У листі від 22.12.2023 №04-08/5284 Виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області, адресованого командиру ВЧ НОМЕР_1 , зазначено, що ОСОБА_1 , співвласнику квартири за адресою: АДРЕСА_4 , надана державна допомога у вигляді одноразових грошових виплат на загальну суму 38750,00 грн. (18650,00 грн та 20100,00 грн). Фінансування заходів з надання грошової допомоги здійснювалось за рахунок коштів місцевих бюджетів та інших не заборонених законодавством джерел. Також, гр. ОСОБА_1 отримано матеріальну допомогу у розмірі 20000,0 грн. від Харківської обласної ради та 5000,0 грн. від благодійного фонду «Даруй добро». Згідно укладеного договору між міською радою та ТОВ «Стальконструкція ЛТД» від 23.08.2017 №450 здійснено видатки на аварійно-відбудовні роботи (капітальний ремонт) покрівлі, віконних прорізів та частини внутрішніх приміщень житлового будинку по АДРЕСА_7 на загальну суму 654804,89 грн. Відокремити вартість аварійно-відбудовних робіт квартири позивача неможливо (т.2 а.с.244-243). 
Оскільки, встановлено факт часткового відшкодування позивачу шкоди у розмірі 2000 грн., спричиненої пошкодженням його квартири внаслідок вибухів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження квартири позивача складає 198058 грн., з таким розрахунком погоджується й апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 — залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

І.А. Єлізаренко