Номер провадження: 22-ц/813/5901/24 
Справа № 505/3590/23
Головуючий у першій інстанції Івінський О.О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Комлевої О.С.,
                       Сєвєрової Є.С.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2024 року, ухваленого під головуванням судді Івінського О.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, 

                                                      встановив:
       
29.08.2023 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони до 04.07.2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
Під час перебування у шлюбі, у подружжя народилися дочки:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час є студентками. 
Відповідач бере участь у матеріальній допомозі дітей шляхом переказу грошових коштів на карту, проте дані виплати є нерегулярними. Відповідач є працездатним, та на його утриманні інших осіб немає. У зв`язку із навчанням доньки потребують матеріальної допомоги, необхідної для підтримки нормальної життєдіяльності, а позивачка не в змозі одна утримувати повнолітніх дітей, тому вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2024року позовну заяву ОСОБА_3 було задоволено. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки - студентки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дати подання позову до суду, тобто з 29.08.2023 року, до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки - студентки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дати подання позову до суду, тобто з 29.12.2023 року, до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою (а.с.44-45).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.59-62).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 02.12.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.06.2024 року (а.с.125-126), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.127-131).

Крім того, судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання представника апелянта та ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.06.2024 року витребувано від ДПС України наступні докази: відомості про нараховані (перераховані) суми податків та військового збору з ІІ кварталу по ІІІ квартал 2023 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.125-126).
У зв`язку з тим, що відповідь на виконання ухвали суду від 27.06.2024 року від ДПС України надійшла лише 26.11.2024 року (а.с.139-140), датою ухвалення цього судового рішення є 02.12.2024 року. 

Крім того, колегія суддів враховує недостатню кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розглянути дану справу в строки, передбачені національним законодавством.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітніх дочок, які продовжують навчання, у розмірі 1/6 частин з усіх видів заробітку відповідача на кожну дитину, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач може надавати таку допомогу (а.с.159-165).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Під час шлюбу у подружжя народилися  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3-4).
Після розірвання шлюбу доньки проживають разом із матір`ю.
Донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Військовому інституті Київського національного університету імені Т. Шевченка на денній формі навчання. Термін навчання з серпня 2020 року по серпень 2024 року (а.с.3-зворот).
Донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на денній формі навчання в Університеті «КРОК». Термін закінчення закладу освіти червень 2025 року (а.с.4-зворот).

Відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та його заробітна плата за період з липня 2023 року по березень 2024 року склала 229 964,27 грн. (а.с.68).

Крім того, відповідачем на користь позивачки в добровільному порядку були перераховані грошові кошти за період з січня по травень 2023 року у загальному розмірі 38 000,00 грн. (а.с.9-13).

Як зазначалось вище, судом апеляційної інстанції було витребувано відДПС України наступні докази: відомості про нараховані (перераховані) суми податків та військового збору з ІІ кварталу по ІІІ квартал 2023 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно даних відомостей ОСОБА_4 отримала доходи за вказаний період у розмірі 5 197,99 грн., з яких податки склали 47,84 грн. та 4 грн. - військовий збір. ОСОБА_5 за вказаний період отримала доходи у розмірі 21 176,21 грн., з яких 3 811,73 грн. склали податки та 317,67 грн. - військовий збір (а.с.141-142).

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці  від заробітку  (доходу)  платника аліментів з урахуванням таких обставин: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,  у тому числі на придбання нерухомого  або рухомого майна,  сума яких  перевищує десятикратний  розмір прожиткового  мінімуму для  працездатної особи,  якщо платником  аліментів не  доведено джерело  походження  коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст.ст. 182, 200 СК України).

Частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При розгляді цієї справи апеляційний суд враховує положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
Незважаючи на те, що повнолітні діти, які продовжують навчання, починаючи з ІІ кварталу по ІІІ квартал 2023 року отримували доходи, які в порівнянні із мінімальною заробітною платою, є незначними, вони мають права отримувати від батьків матеріальну допомогу в сенсі ст. 199 СК України.

Заявник апеляційної скарги також ставить питання про скасування ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2023 року про відкриття провадження, посилаючись на те, що повнолітні діти проживають окремо від матері, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 . 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
На час звернення до суду ОСОБА_3 з позовом повнолітні дочки навчалися на денній формі навчання у вищих навчальних закладах, однак проживали разом із матір`ю та перебували на її утриманні.

Як вже зазначалось, відповідно ч. 1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, враховуючи, що позивачка ОСОБА_3 саме з цих підстав звернулася до суду із вказаним позовом за захистом своїх порушених прав, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відкриття провадження у даній справі. 

В апеляційній скарзі представник апелянта також посилається на те, що відповідач перебуває на службі в ЗСУ та 05.04.2023 року отримав контузію головного мозку, у зв`язку з чим періодично проходить курси лікування. Крім того, апелянт орендує житлове приміщення, вартість якого разом із комунальними послугами на місяць складає 13 000,00 грн.

Проте, апеляційний суд зазначає, що діти мають право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. А тому витрати відповідача, пов`язані із орендою житлового приміщення та періодичним лікуванням, не може бути підставою для відмови у позові про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання. 

Таким чином, враховуючи положення ст. 199 СК України, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований та отримує щомісячну заробітну плату, яка більш ніж в три рази перевищує мінімальну заробітну плату, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітніх дочок, які продовжують навчання.

За таких обставин, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далів - Конвеція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Крім того, дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
    постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2024 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда        

       О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова