ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9470/24 Справа № 192/2231/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина  Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – судді: Барильської А.П.,
       суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.
       за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Снігура Анатолія Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ: 

       У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. 
       Одночасно із позовом було подано заяву про його забезпечення шляхом накладання арешту на земельну ділянку, площею 6,772 га кадастровий номер 1225086000:01:017:0251, яка розташована на території Солонянської (Привільнянської) селищної ради, право власності на яку зареєстроване за відповідачкою 15 квітня 2024 року.
       Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року заяву про забезпечення позову повернуто. 
       Не погодившись з такою ухвалою адвокат Снігур А.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на земельну ділянку. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що наявні усі правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Наголошує на тому, що рядом рішень із батька відповідачки стягнуто заборгованість та вона, як його правонаступник, повинна виконати боргові зобов`язання. 
       Відзив на апеляційну скаргу не надано.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
       Повертаючи заявнику заяву про забезпечення позову  суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає вимогам п. п. 4, 6, 7 ч. 1  ст. 151 ЦПК України, оскільки не обґрунтовано необхідність здійснення арешту майна, докази про здійснення дій, спрямованих на відчуження земельної ділянки, не вказані, не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову, зокрема, не вказано вартість земельної ділянки.
       Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, зважаючи на наступне.
       Нормою ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
       Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
       Статтею 151 ЦПК України встановлено зміст та форму заяви про забезпечення позову.
       Так, ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмові формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
       За змістом норм ч.ч. 3, 4 ст.153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.
       У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
       Згідно із ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
       Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, що в ній міститься достатньо інформації щодо предмета забезпечення, як того вимагає стаття 151 ЦПК України.
       З приводу питання обґрунтованості заяви, колегія суддів зауважує, що учасники судового процесу на власний розсуд обирають як саме їм обґрунтовувати свою правову позицію при подачі до суду тієї чи іншої заяви, але знову ж таки це має вирішуватися під час розгляду заяви по суті, а не на стадії вирішення питання про прийняття чи не прийняття такої.
       Заявником обґрунтовано необхідність заходу забезпечення позову, а саме, ним наведені мотиви та підстави забезпечення позову у такий спосіб, який він вважав необхідним.
       Більш того, відсутність пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, якщо воно не є обов`язковим, згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, не є підставою для повернення заяви про забезпечення позову, оскільки ці питання суд першої інстанції з`ясовує у передбаченому ст.153 ЦПК України порядку.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, що не відповідає визначеній у ст.2 ЦПК України меті цивільного судочинства та принципам верховенства права та пропорційності, ст.ст. 10, 11 цього ж Кодексу.
       Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі.
       Верховний Суд в постанові від 16 вересня 2020 року у справі №757/395/19-ц зазначив, оскільки суд першої інстанції заяву про забезпечення позову по суті не розглядав, а повернув її заявнику, то ухвалення судового рішення по суті апеляційним судом за наслідком розгляду такої заяви виходить за межі повноважень апеляційного суду.
       Тому доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для забезпечення позову судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки суд першої інстанції заяву про забезпечення позову по суті не розглядав, а повернув її заявнику. 
       Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ: 

       Апеляційну скаргу адвоката Снігура Анатолія Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
       Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 06 листопада 2024 року.

       Головуючий:                  А.П. Барильська

       Судді:          М.О. Макаров 

                                                                                І.Ю. Ткаченко