УХВАЛА
25 листопада 2024 року 
м. Київ
справа № 643/12389/14-к
провадження № 51-989ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року,
встановив:
До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України                  (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подає, до суду касаційної інстанції та обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом                          касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про                   кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника на положення ч. 1                       ст. 433 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду                         від 14 серпня 2024 року, кримінальне провадження закрити.
Насамперед, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що за змістом оскаржуваних судових рішень ОСОБА_4 виправдано: за ч. 1 ст. 365 КК на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК, оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення; за ч. 2 ст. 307 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, оскільки не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення.
Також за ухвалою апеляційного суду ОСОБА_4 звільнено від покарання, призначеного вироком місцевого суду за ч. 1 ст. 307 КК, на підставі ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК.
Водночас Суд звертає увагу, що, порушуючи питання про скасування оскаржуваних судових рішень у повному обсязі та закриття кримінального провадження, скаржник не зазначив підстав(-ву) для такого закриття, передбачених(-ну) у ст. 284 КПК, та не                     обґрунтував у цій частині доводів, які б співвідносилися із заявленими(-ою)               підставами(-ою) для закриття кримінального провадження.
Крім того, ОСОБА_4 не вказав, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень у частині мотивів і підстав його виправдання                      за ч. 2 ст. 307 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК та за ч. 1 ст. 365 КК на підставі п. 3               ч. 1 ст. 373 КПК, а також про допущені порушення при ухваленні виправдувального вироку за ч. 2 ст. 307 КК, ч. 1 ст. 365 КК.
Згідно з приписами ч. 6 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються її копії                                        з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на засудженого, який тримається під вартою.
Проте ОСОБА_4 не дотримався вказаних вимог, оскільки долучив лише одну копію касаційної скарги, що не є достатнім, адже учасниками судового провадження згідно з долученими копіями судових рішень, окрім нього, ще є захисник та прокурор.
У зв`язку з тим, що касаційна скарга ОСОБА_4 не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання додаткових документів.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                      ОСОБА_3