ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

31 жовтня 2024 року 	м.Суми	

Справа №583/6502/23 
Номер провадження 22-ц/816/1168/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Брайко Юлією Валеріївною, 
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2024 року у складі судді Ярошенко Т.О., ухваленого в м. Охтирка Сумської області, повний текст якого виготовлено 26 лютого 2024 року, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду в електронній формі з позовом, свої вимоги мотивувало тим, що 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «МІЛОАН» договір про споживчий кредит №3994886, на виконання умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 грн. Кредитний договір було укладено строком на 15 днів. Оскільки кредитні зобов`язання відповідачем не були виконані належним чином, ТОВ «МІЛОАН» на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги від 11 листопада 2021 року відступило право вимоги до відповідача за кредитним договором на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Відповідно до договору відступлення прав вимоги сума боргу за кредитним договором становить 63750 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту – 15000 грн, заборгованість за відсотками – 47250 грн, заборгованість за комісійними винагородами – 1500 грн. Тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 63750 грн, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2147 грн 20 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2024 року позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за договором про споживчий кредит від 02 серпня 2021 року №3994886 в розмірі 63750 грн та судові витрати у сумі 5147 грн 20 коп., а всього 68897 грн 20 коп. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Брайко Ю.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги його доводи про те, що він не укладав договір про споживчий кредит №3994886 від 02 серпня 2021 року, відсутній його електронний підпис на цьому договорі, він не отримував коштів, які надані як кредит, у реквізитах вказана електронна пошта, яку він не відкривав, всі ці дії вчинені невідомими особами, шляхом викрадення телефону, гаманця та банківських карток, і незаконно їх використали. 
Як на порушення норм процесуального права, заявник апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про передачу справи до іншого суду, оскільки ним було доведено фактичне проживання в АДРЕСА_1 , що територіально підсудне Зарічному районному суду м. Суми. Також, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотань про розгляд справи за участю сторін та про виклик свідка, якій відомо про події, що мали місце в час укладення кредитного договору.
Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що стороною відповідача не було доведено укладення кредитного договору не ним, а сторонніми особами, і використання ними кредитних коштів, оскільки відкрите кримінальне провадження за яким здійснюють слідчі дії, безпосередньо підтверджують ці обставини. Також, на думку заявника апеляційної скарги, факт його звернення до ТОВ «Мілоан» про розірвання договору, скасування заборгованості, не нарахування відсотків, підтверджують відсутність в нього волі на укладення кредитного договору. 
Звертає увагу на те, що судом стягнуто заборгованість за відсотками, що становить 47250 грн 00 коп., однак позивачем не було надано детального розрахунку нарахованих відсотків. 
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги відхилити. При цьому вказує на те, що судом першої інстанції справа була розглянута з дотриманням правил територіальної підсудності, доказів на підтвердження своїх доводів про те, що він не укладав кредитний договір з ТОВ Мілоан» відповідачем суду надано не було. 
Представник відповідача – адвокат Брайко Ю.В. у поданому запереченні на відзив ще раз наголосила на тому, що відповідач не вчиняв дій спрямованих на отримання кредитних коштів та невідкладно повідомив банк про здійснення платіжних операцій, які ним не виконувалися. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2021 року о 04 год. 43 хв. на сайті miloan.ua створена анкета-заява на кредит №3994886, наступного змісту: сума кредиту 15000 грн 00 коп.; строк кредиту - 15 днів з 02 серпня 2021 року дата повернення кредиту - 17 серпня 2021 року; сума повернення кредиту - 18750 грн 00 коп., складові частини кредиту: комісія за надання кредиту – 1500 грн 00 коп. (нараховується одноразово за ставкою 10% від суми кредиту за договором), проценти за користування кредитом – 2250 грн 00 коп., (нараховується за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом); позичальник – ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер мобільного телефону - НОМЕР_2 , електронна пошта – ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ, що посвідчує особу – паспорт громадянина України у формі картки – НОМЕР_3 , адреса реєстрації та адреса проживання – АДРЕСА_2 , освіта – вища, соціальний статус – найманий працівник, місце роботи – ТОВ Рее, транспорт, логістика, щомісячні доходи – 14500 грн 00 коп. (а.с. 6).
02 серпня 2021 року в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, укладено договір про споживчий кредит №3994886, за змістом якого, ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит в сумі 15000 грн 00 коп., строком на 15 днів, з 02 серпня 2021 року, термін повернення кредиту 17 серпня 2021 року, загальні витрати позичальника за кредитом 3750 грн 00 коп., з яких 1500 грн 00 коп. – комісія за надання кредиту, 2250 грн 00 коп. – проценти за користування кредиту, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредиту (а.с. 23-27).
11 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №12Т, відповідно до умов якого кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 9-13). 
Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу №12Т від 11 листопада 2021 року, сформованого 22 грудня 2023 року представником позивача, до реєстру боржників включено, в тому числі, кредитний договір №3994886 від 02 серпня 2021 року, укладений з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості – 63750 грн 00 коп., з яких 15000 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 47250 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками, 1500 грн 00 коп. – сума заборгованості за комісією (а.с. 31, на звороті).
Платіжними інструкціями (а.с. 7-8) підтверджується перерахування ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» ТОВ «Мілоан» кошти в рахунок оплати за договором відступлення права вимоги №12Т від 11 листопада 2021 року. 
Згідно талону-повідомлення єдиного обліку №6387 та №47573 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 02 серпня 2021 року о 08 год. 30 хв. надійшла заява до РУ про те, що 02 серпня 2021 року о 07 год. 00 хв. до чергової частини відділення № НОМЕР_4 с. Залізний порт, надійшла заява від ОСОБА_1 , який просить вжити заходів щодо втрати своїх речей, а саме: гаманця в якому знаходилися банківські картки на його ім`я, мобільного телефону та грошових коштів в сумі 5000 грн 00 коп. (а.с. 54). Подібного змісту заява від ОСОБА_1 надійшла 09 серпня 2021 року о 18 год. 53 хв. до Сумського РУП. 
20 серпня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом викрадення 02 серпня 2021 року невстановленими особами, шляхом вільного доступу, у ОСОБА_1 гаманця, в якому був мобільний телефон (а.с. 61). 
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір було укладено у спосіб подання згоди відповідача на надання йому відповідної суми грошових коштів, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ТОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання за договором, кредитні кошти перераховані на картковий рахунок відповідача, який у свою чергу умови укладеного кредитного договору щодо повернення боргу у визначені строки не виконав, у наслідок чого виникла заборгованість, що підлягає стягненню на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яке набуло право вимоги за договором про відступлення права вимоги від 11 листопада 2021 року. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги відповідача щодо не підписання нею кредитного договору, виходячи з наступних обставин. 
Судом першої інстанції встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про надання споживчого кредиту в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, у якому сторони погодили всі істотні умови договору. 
Доводи відповідача про те, що договір про надання споживчого кредиту він не укладав та не підписував колегія суддів вважає непереконливими, з огляду на те, що в анкеті – заяві на кредит, що була створена 02 серпня 2021 року на сайті mіloan.ua, було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса реєстрації та місця фактичного проживання, номер мобільного, місце роботи та розмір щомісячного доходу. 
Відповідач вказує на те, що зазначена в договорі електронна пошта йому не належить, при цьому не обґрунтував яким чином, особи які викрали його мобільний телефон та платіжні картки, набули доступ до його персональної інформації, що була зазначена в анкеті-заяві.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що заява відповідача про викрадення гаманця до чергової частини відділку поліції надійшла о 07 год. 02 серпня 2021 року, а анкета-заява на кредит була заповнена о 04 год. 38 хв. і підписаний договір представником товариства о 05 год. 56 хв. 
Висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки в цій постанові роз`яснено порядок застосування ст. 1073 ЦК України, якою визначено правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунок клієнта. 
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, про укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» договору про споживчий кредит у визначений законом спосіб, право вимоги за яким набув позивач. 
Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про недоведеність існування кредитної заборгованості у заявленому до стягнення розмірі. 
Зокрема, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належними доказом, так як не містять детального розрахунку розміру боргу за нарахованими відсотками в сумі 47250 грн 00 коп., що унеможливлює перевірити правильність нарахування цих сум, на що не звернув уваги суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині. 
Як уже зазначалося, при підписанні договору про споживчий кредит, сторони погодили загальну вартість за кредитом, що становить 18750 грн 00 коп., і складаються із 15000 грн 00 коп. – тіла кредиту, 1500 грн 00 коп. – комісії за надання кредиту, 2250 грн 00 коп. – процентів за користування кредитом. 
Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів повернення первісному кредитодавцю або позивачу отриманих за вказаним договором кредитних коштів, а тому колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18750 грн 00 коп. заборгованості за кредитним договором. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності розгляду справи, з огляду на таке. 
Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (стаття 27 ЦПК України).
Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися.
За загальним правилом територіальної підсудності суд є наближеним до місця знаходження відповідача, тобто тієї сторони у спорі, яка презюмується неправою. Правило підсудності за місцем знаходження відповідача стосовно доступності правосуддя є зручним саме для нього, а не для особи, яка звертається до суду за захистом.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
У пункті 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, який набрав чинності 14 березня  2022 року передбачено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.
Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.
Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.
Положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.
Подібні правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрований в м. Охтирка Сумської області, справа територіально підсудна Охтирському міськрайонному суду Сумської області. 
Отже, зважаючи на викладене, рішення суду з підстав, визначених п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача  18750 грн 00 коп. заборгованості за кредитним договором. 
Рішення суду підлягає зміні і в частині вирішення питання розподілу між сторонами судових витрат. 
Пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 631 грн 53 коп. судового збору та 882 грн 35 коп. витрат на професійну правничу допомогу, що були понесені в суді першої інстанції. 
Також, пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача належиться стягнути 2841 грн 88 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду. 
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Брайко Юлією Валеріївною, задовольнити частково. 
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2024 року змінити в частині присудженого до стягнення розміру кредитної заборгованості та в частині розподілу між сторонами судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за договором про споживчий кредит від 02 серпня 2021 року №3994886 в розмірі 18750 гривень 00 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 882 гривні 35 копійок та судовий збір в розмірі 631 гривня 53 копійки.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на користь  ОСОБА_1 2841 гривню 88 копійок судового збору за апеляційний перегляд рішення суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов