ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/43830/23                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 вересня 2024 року                                                                                  м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
-     зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ з 11.02.2022 з дати набуття права на призначення такої пенсії на підставі представлених Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області документів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024  позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неприйняття рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» або рішення про відмову.
Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі документів, наданих Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, на виконання рішення суду від 10.03.2023 року по справі № 320/11090/22, або рішення про відмову, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимог чинного законодавства Відповідачем не було прийнято обґрунтованого та вмотивованого рішення за наслідками розгляду заяв Позивача, а відтак належним способом захисту прав останнього є зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України повторно розглянути відповідні заяви з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було встановлено у повній мірі всі фактичні обставини цієї справи, внаслідок чого обрано такий спосіб захисту, який не відновлює права особи, за захистом яких вона звернулася до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити повністю, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Відповідно до копії довідки ГУ ДСНС у Київській області від 02.09.2022 № 3/345 ОСОБА_1 , згідно з записів особової справи дійсно проходив службу в Збройних Силах України з 01.08.1991 до 28.06.1993. З 08.07.2002 до 10.02.2022 - проходив службу в МВС, МНС, ДСНС та перебував на посадах рядового, молодшого і середнього начальницького складу, а саме:
- з 08.07.2002 до 09.09.2002 - курсант Навчального центру управління державної пожежної охорони ГУ МВС України в Київській області (наказ УДПО ГУ МВС України в Київській області від 08.07.2002 № 33 о/с);
- з 09.09.2002 до 14.02.2003 - пожежний 12 самостійної державної пожежної частини, м. Вишгород управління державної пожежної охорони ГУ МВС України в Київській області (наказ УДПО ГУ МВС України в Київській області від 09.09.2002 № 49 о/с);
- з 14.02.2003 до 01.04.2003 - пожежний 12 самостійної державної пожежної частини, м. Вишгород управління пожежної безпеки в Київській області Державного департаменту пожежної безпеки МНС України (наказ УПБ в Київській області ДДПБ МНС України від 20.02.2003 № 1 о/с);
- з 01.04.2003 до 20.07.2005 - пожежний 12 підпорядкованої державної пожежної частини, м. Вишгород управління пожежної безпеки в Київській області Державного департаменту пожежної безпеки МНС України (наказ УПБ в Київській області ДДПБ МНС України від 05.05.2003 № 11 о/с);
- з 20.07.2005 до 23.11.2008 - майстер-рятівник спеціалізованого загону державної пожежної охорони МНС України (наказ СЗ ДПО МНС України від 25.07.2005 № 38 о/с);
- з 23.11.2008 до 12.02.2009 - командир відділення 12 самостійної державної пожежної частини, м. Вишгород головного управління МНС України в Київській області (наказ ГУ МНС України в Київській області від 24.11.2008 № 113 о/с);
- з 12.02.2009 до 20.09.2011 - командир відділення 28 самостійної державної пожежної частини, смт Іванків головного управління МНС України в Київській області (наказ ГУ МНС України в Київській області від 09.02.2009 № 10 о/с);
- з 20.09.2011 до 01.10.2012 - начальник караулу 28 самостійної державної пожежної частини, смт Іванків головного управління МНС України в Київській області (наказ ГУ МНС України в Київській області від 19.09.2011 № 109 о/с);
- з 01.10.2012 до 12.06.2013 - начальник караулу 41 державної пожежно-рятувальної частини, смт Іванків головного управління МНС України у Київській області (наказ ГУ МНС України у Київській області від 01.10.2012 № 197 о/с);
- з 12.06.2013 до 02.12.2013 - провідний фахівець Іванківського районного сектору головного територіального управління МНС України у Київській області (наказ ГТУ МНС України у Київській області від 10.06.2013 № 44 о/с);
- з 02.12.2013 до 04.06.2014 - головний фахівець Іванківського районного відділу головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (наказ ГУ ДСНС України у Київській області від 02.12.2013 № 235 о/с);
- з 04.06.2014 до 01.03.2021 - начальник караулу ІНФОРМАЦІЯ_1 (наказ ГУ ДСНС України у Київській області від 02.06.2014 № 121 о/с);
- з 01.03.2021 до 10.02.2022 - начальник 61 державного пожежно-рятувального посту (с. Радинка Поліського району) головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (наказ ГУ ДСНС України у Київській області від 01.03.2021 № 62 о/с) (том 1, а.с.23-24).
Згідно з копією витягу з наказу начальника ГУ ДСНС України у Київській області від 07.02.2022 № 31 о/с (по особовому складу) 10.02.2022 капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника 61 державного пожежно-рятувального поста 10 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області звільнено у запас (у зв`язку із закінченням строку контракту). Вислуга років на службі станом на 10.02.2022: календарна - 21 рік 05 місяців 29 днів; трудовий стаж - 02 роки 07 місяців 04 дні; загальний страховий стаж - 24 роки 01 місяць 03 дні; пільгова - не має.
06.07.2022 позивач звернувся до начальника ГУ ДСНС України у Київській області із заявою про внесення змін до наказу ГУ ДСНС України у Київській області від 07.02.2022 № 31 о/с, де вказати вислугу років за період з 12.09.2009 до 01.03.2021 у пільговому обчисленні один місяць за півтора місяці, що складає 06 років 00 місяців 09,5 днів; загальна вислуга років для призначення пенсії - 27 років 06 місяців 08,5 днів.
14.07.2022 ГУ ДСНС України у Київській області у листі № 56 01-4305/56 3-Г-168 повідомило, що станом на 10.02.2022 вислуга років становить в календарному обчисленні 21 рік 05 місяців 29 днів; трудовий стаж - 02 роки 07 місяців 04 дні; загальний страховий стаж - 24 роки 01 місяць 03 дні; пільгова - не має. Відповідно до підпункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) пенсія за вислугу років призначається особам рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, які мають вислугу на день звільнення 25 календарних років і більше. Відповідно до наявної у позивача вислуги років на день звільнення позивач не набув права на отримання пенсії за вислугу років.
15.07.2022 позивач звернувся до начальника ГУ ДСНС України у Київській області із заявою про підготовку матеріалів для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статей 17, 17-1 Закону № 2262-ХІІ.
12.08.2022 листом № 56 01-5139/563-Г-192 повідомлено, що оскільки позивач не належить до категорії осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 01.01.1988, а також у зв`язку з відсутністю затверджених МВС переліків військових частин, підрозділів і установ у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", зараховувати періоди служби позивача в пільговому обчисленні законних підстав немає.
Не погодившись з зазначеним позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 року по справі № 320/11090/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (місцезнаходження: м. Київ, вул. Межигірська, буд. № 8, код ЄДРПОУ: 38537963) щодо не зарахування до періоду проходження ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) служби в органах і підрозділах цивільного захисту в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 12.02.2009 до 01.03.2021 на пільгових умовах до вислуги років позивача.
Зобов`язано Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (місцезнаходження: м. Київ, вул. Межигірська, буд. № 8, код ЄДРПОУ: 38537963) видати наказ, яким зарахувати до періоду проходження ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) служби в органах і підрозділах цивільного захисту в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 12.02.2009 до 01.03.2021 на пільгових умовах - один місяць за півтора місяці - до вислуги років позивача.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (місцезнаходження: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 8, код ЄДРПОУ: 38537963) щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) служби в органах і підрозділах цивільного захисту в зоні гарантованого добровільного відселення з 12.02.2009 до 01.03.2021 на пільгових умовах - один місяць служби за півтора місяці.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (місцезнаходження: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 8, код ЄДРПОУ: 38537963) оформити та направити необхідні документи до органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) служби в органах і підрозділах цивільного захисту в зоні гарантованого добровільного відселення з 12.02.2009 до 01.03.2021 на пільгових умовах - один місяць служби за півтора місяці.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також судом встановлено, що на виконання рішення суду від 10.03.2023 року по справі № 320/11090/22 до Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області внесено     зміни до     наказу №31о/с     від 07.02.2022 в частині зазначення пільгового стажу 06 років 00 місяців 9,5 днів, та загального стажу для нарахування пенсії - 27 років 06 місяців 8,5 днів.
Також Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області сформувало на ОСОБА_1 пакет документів та подання про призначення пенсії за вислугу років, яке супровідним     листом за вихідним №5601-5133/563     від 21.06.2023 направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
04.10.2023 позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області із заявою, в якій просив повідомити про рішення, прийняте за результатами розгляду його заяви про призначення пенсії на підставі документів, представлених Головним управлінням Державної служби України з     надзвичайних     ситуацій      у     Київській     області      на      виконання      рішення      суду      у     справі №.320/11090/22.                 
Відповідач листом від 31.07.2023 року №1000-0308-5/114134 повідомив, що             відмовляє у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 та зазначив, що згідно пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається зокрема особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Згідно пункту «б» ст. 12 Закону № 2262, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річно/х) віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і б місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, Державної пожежної охорони, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій поліції чи Національному антикорупційному бюро України.
Відповідно до пакету документів ОСОБА_1 звільнений зі служби 10.02.2022 року та на день звільнення мав 21 рік 5 місяців та 29 днів календарної вислуги років та страхового стажу 24 роки 1 місяць 3 дні.
Крім того, вказаним листом зазначено, що рішення суду від 10.03.2023 року по справі № 320/11090/22 не містить зобов`язань до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, підстави для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_2 на умовах Закону № 2262 згідно наданого пакету документів відсутні.
Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 17-1, 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд першої інстанції, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки Відповідачем за наслідками розгляду заяви Позивача не прийнято обґрунтованого та вмотивованого рішення з урахуванням підстав звернення.
З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.
Згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
Частиною 4 статті 17 Закону передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Відповідно до статті 17-1 Закону порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким порядком є Постанова №393, підпунктом «а» пункту 3 якої передбачено зарахування окремих періодів служби на пільгових умовах для призначення пенсії.
Вирішуючи справу № 805/3923/18-а, Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 дійшов до висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17.
Таке правове регулювання та наведені вище висновки Верховного Суду у справі № 805/3923/18-а дозволяють зробити висновок про те, що передбачена Постановою № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону і його положенням не суперечить.
Закон як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
Визначення у Законі вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.
Таким чином, передбачена Законом календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону пільгові умови призначення пенсій відповідно до Постанови № 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.
При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом.
Таким чином, для призначення пенсій за вислугу років за Законом календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови № 393.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.
При цьому, у вказаній постанові з метою забезпечення єдності та сталості судової практики Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду відступив від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 у справі № 281/459/17, від 27.03.2020 у справі № 569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Постанови № 393 Закону.
Посилання Апелянта на помилковість посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 з підстав, що вона прийнята за іншого правового регулювання, а саме до внесення змін до Постанови №393 постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119, колегія суддів вважає помилковим з огляду на таке.
Аналіз змісту наведених вище норм Закону дає підстави для висновку, що моментом виникнення в особи права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення такої особи зі служби.
До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2024 у справі №260/4588/23.
Відтак, оскільки позивач звільнений із служби в органах 10.02.2022, то при вирішенні питання щодо наявності в останньго права на призначення пенсії на вислугу років відповідно до ст. 12 Закону необхідно застосовувати норми, які регулювали спірні правовідносини саме станом на згадану дату, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119.
Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, згідно наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області від 07.02.2022 року № 31 о/с позивач був звільнений в запас за підпунктом 1 (у зв`язку з закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить - 21 рік 05 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні становить - 6 років 00 місяців 9,5 днів, загальна 27 років 06 місяців 8,5 днів, тобто, відповідає умовам, визначеним пунктом «а» ч. 1 ст.12 Закону.
Отже, на підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що у Позивача наявна достатня вислуга років для призначення йому пенсії згідно п. «а» ч. 1 ст.12 Закону, а тому Відповідача не було правових підстав для відмови особи у реалізації такого права, про що правильно було зазначено судом першої інстанції.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 до ГУ ПФ у Київській області вимоги є повністю обґрунтованими, а відтак частково відмовляючи в їх задоволенні Київський окружний адміністративний суд, неправильно встановивши предмет позову, допустив надмірний формалізм, залишивши поза увагою ключову мету адміністративного судочинства - ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується правильність обраного Позивачем способу захисту, а також відсутності правових підстав для повторного розгляду заяви останнього з огляду на виклад Відповідачем своєї позиції щодо перерахунку пенсії у листі, судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість позиції Київського окружного адміністративного суду про часткове задоволення позову, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.
Крім іншого, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ПФ у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в сумі 2684,00 грн (1073,60 грн за подання позовної заяви та 1610,40 грн за подання апеляційної скарги).
Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ з 11.02.2022.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул Саєнка, 10, код ЄДРПОУ 22933548) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в сумі 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                Л.В. Бєлова

                                                                                          А.Ю. Кучма