справа № 755/12413/23                                      головуючий у суді І інстанції Марфіна Н.В.
провадження № 22-ц/824/11396/2024                 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
23 жовтня 2024 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Данилейко Є.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором позики, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 22 837 268,00 грн., з яких: 4 911 240,60 грн. - основна сума боргу; 17 926 028,20 грн. - пеня за період з 16 серпня 2022 року по 15 серпня2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 грудня 2019 року між ОСОБА_4 та відповідачем був укладений договір позики. За цим договором первісний позикодавець передав відповідачу у власність 2 850 700,00 грн., що станом на дату укладання договору було еквівалентно 120 537,00 доларів  США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками, а відповідач зобов`язалась повернути отримані нею кошти до 16 грудня 2020 року. 18 листопада 2020 року між ОСОБА_4 та позивачем був укладений договір про відступлення права вимоги за договором позики, за яким первісний позикодавець передав, а позивач прийняв на себе право вимоги за договором позики від 16 грудня 2019 року. За період з дати укладення договору по 16 грудня 2020 року відповідач частково повернула позику в сумі еквівалентній 24 359,00 дол. США. А саме: в лютому 2020 року - еквівалент 1 960,00 дол. США; в березні 2020 року - еквівалент 1 960,00 дол. США; в липні 2020 року - еквівалент 4 000,00 грн.; в листопаді 2020 року - 2 000,00 дол. США; 16 грудня 2020 року - 14 439,00 дол. США. 16 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін №1 до договору позики, яким передбачено збільшення суми позики та зміну графіку погашення позики. Умовами договору про внесення змін №1 до договору позики передбачено обов`язок відповідача повернути відповідно до зафіксованого графіку загальну суму позики в сумі, яка еквівалентна 139 427,00 дол. США до 16 грудня 2021 року. За період з 17 грудня 2020 року по 16 грудня 2021 року включно, відповідачем частково повернуто суму позики еквівалентну 11 245,00 дол. США. А саме: в січні 2021 року - еквівалент 4 498,00 дол. США; в березні 2021 року - еквівалент 4 500,00 дол. США; 17 травня 2021 року - еквівалент 2 247,00 дол. США. 17 травня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін № 2 до договору позики, яким передбачено зміну графіку та дати повернення позики. Умовами договору про внесення змін №2 до договору позики передбачено обов`язок відповідача повернути позику згідно графіку в еквіваленті суми 138 027,00 дол. США до 16 грудня 2021 року. Після укладення договору про внесення змін №2 до договору позики відповідачем частково повернуто суму позики в еквіваленті 8 100,00 дол. США. А саме: у серпні 2021 року - еквівалент 4 100,00 дол. США; у грудні 2021 року - еквівалент 4 000,00 дол. США. Враховуючи внесені зміни до договору позики, відповідач мав повернути повну суму позики до 16 грудня 2021 року. Згідно п. 2.2. Договору, позика повертається у строки та порядку, визначеному п. 2.6. договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики. Позивач вказує, що відповідач порушив умови договору позики та не повернув суму позики в повному обсязі у встановлений строк. Сума неповернутої заборгованості станом на 16 серпня 2023 року становить 4 911 240,60 грн. ((138027 дол. США - 8100 дол. США) х 37,8 курс дол.). Згідно п. 3 Договору позики, при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики або її частини, у строки, визначені п. 2.6. цього договору, позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки сплати боргу. Розмір пені станом на дату подання позову за період з 16 серпня 2022 року по 15 серпня 2023 року становить 17 926 028,20 грн. (4911240,60 грн. х 1% х 365 днів). Загальний розмір заборгованості становить еквівалент 22 837 268,80 грн., з яких 4 911 240,60 грн., що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками еквівалентно 129 927,00 дол. США - заборгованість з повернення позики, 17 926 028,20 грн. - пеня за період з 16 серпня 2022 року по 15 серпня 2023 року.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 16 грудня 2019 року з наступними змінами від 16 грудня 2020 року та від 17 травня 2021 року у розмірі 3 678 597,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні позики у розмірі 35 604,00 доларів США, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача  4 911 240,60 грн. боргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначає, що судом першої інстанції в тексті оскаржуваного рішення безпідставно зменшено суму позики зазначену Договорі про внесення змін №2 до Договору позики на всю суму погашень, яка мала місце за час існування правовідносин між сторонами. Вказує на те, що відповідно до Договору позики сума позики становить еквівалент 120 537 доларів США. За період з дати укладення Договору по 16 грудня 2020 року включно, відповідачем частково повернуто суму, еквівалентну 24 359,00 доларів США. 16 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про внесення змін №1 до Договору позики, яким передбачено збільшення суми позики та зміну графіку погашення позики. Відповідно до Договору про внесення змін №1 до Договору позики, сума позики станом на 16 грудня 2020 року становила еквівалент 139 427,00 дол. США. Також, Договором про внесення змін №1 до Договору позики змінено графік погашення заборгованості. Із вказаного графіку погашення вбачається, що суми погашень, які мали місце до 16 грудня 2020 року (до підписання Договору про внесення змін №1 до Договору позики) не зменшують суму позики передбачену даним договором та яка підлягає погашенню в майбутньому. Тобто з 16 грудня 2020 року сума позики становить еквівалент 139 427,00 доларів США вже з врахуванням тих погашень, які мали місце до 16 грудня 2020 року. За період з 17 грудня 2020 року по 17 травня 2021 року включно, відповідачем частково повернуто суму, еквівалентну 11 245,00 доларів США. 17 травня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про внесення змін № 2 до Договору позики, яким передбачено зміну графіку та дати повернення позики. Відповідно до Договору про внесення змін №2 до Договору позики, сума позики станом на 17 травня 2021 року становила еквівалент 138 027,00 дол. США. Умовами Договору про внесення змін № 2 до Договору позики, передбачено обов`язок відповідача повернути загальну суму позики в сумі, що еквівалентна 138 027, 00 доларів США до 16 грудня 2021 року відповідно до графіку. Аналогічно із попереднім Договором про внесення змін №1 до Договору позики, суми погашень, які мали місце до 17 травня 2021 року (до підписання Договору про внесення змін № 2 до Договору позики) не зменшують суму позики передбачену даним договором та яка підлягає погашенню в майбутньому. Тобто з 17 травня 2021 року сума позики становить еквівалент 138 027,00 доларів США вже з врахуванням тих погашень, які мали місце до 17 травня 2020 року. Після укладення сторонами Договору про внесення змін №2 до Договору позик відповідачем частково повернуто суму, еквівалентну 8 100,00 доларів США. В результаті зазначених погашень сума позики еквівалентна 138 027,00 доларів CIIIA зменшилась на суму погашення еквівалентну 8 100,00 доларів США та становила на дату подання позовної заяви еквівалент 129 927,00 доларів США, яка і була заявлена в позові. В результаті врахування судом першої інстанції всієї суми погашень виключно з суми позики зазначеної в Договорі про внесення змін №2 до Договору позики, позовні вимоги позивача безпідставно відхилено на суму еквівалентну 35 604,00 доларів США. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 16 грудня 2019 року між ОСОБА_4 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, був укладений договір позики.
На вказаному договорі міститься рукописний підпис та ПІБ від імені позикодавця ОСОБА_4 , рукописний підпис та ПІБ від імені позичальника ОСОБА_3 , рукописний напис «Кошти відповідно до цього договору отримала в повному обсязі», рукописний підпис та ПІБ від імені ОСОБА_3 та рукописна дата «16.12.19».
18 листопада 2020 року між ОСОБА_4 , як первісним позикодавцем, від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , як новим позикодавцем, був укладений договір відступлення права вимоги за договором позики від 16 грудня 2019 року.
16 грудня 2020 року між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, був укладений договір про внесення змін №1 до договору позики від 16 грудня 2019 року.
На вказану договорі міститься рукописний підпис та ПІБ від імені позикодавця ОСОБА_1 , рукописний підпис та ПІБ від імені позичальника ОСОБА_3 , рукописний напис «Підтверджую факт отримання коштів за цим договором», рукописний підпис та ПІБ від імені ОСОБА_3 та рукописна дата «16.12.2020 р.».
17 травня 2021 року між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, був укладений договір про внесення змін №2 до договору позики від 16 грудня 2019 року.
На вказану договорі міститься рукописний підпис та ПІБ від імені позикодавця ОСОБА_1 , а також рукописний підпис та ПІБ від імені позичальника ОСОБА_3 .
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики, з наступними змінами, є мотивованими, однак суд з огляду на умови правочинів та суму повернутої позики у загальному розмірі еквівалентному 43 704,00 дол. США (яка визнається позивачем), вважає що основна сума боргу в розмірі 4 911 240,60 грн. не є доведеною і стягненню підлягає заборгованість за основним зобов`язанням в сумі 3 678 597,00 грн. Оскільки сума позики за договором від 16 грудня 2019 року становила еквівалент 120 537,00 дол. США. Згідно договору від 16 грудня 2020 року про внесення змін №1 до договору позики, сума позики збільшилась до еквівалента 139 427,00 дол. США, тобто збільшення відбулось на еквівалент 18 890,00 дол. США. Згідно договору від 17 травня 2021 року про внесення змін №2 до договору позики, сума позики зменшилась з еквівалента 139 427,00 дол. США до еквівалента 138 027,00 дол. США, тобто еквівалент зменшення суми позики склав 1 400,00 дол. США. Ураховуючи суму, яка була повернута відповідачем стороні позикодавця (еквівалент 43704,00 дол. США), залишок неповернутої суми позики дорівнює еквіваленту 94 323,00 дол. США (138027,00 - 43704,00).
Апеляційний суд не може в повній мірі погодиться з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21).
Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.
Обставини щодо отримання відповідачем коштів та укладання договору позики та додаткових угод до нього з подальшими змінами сторонами не заперечуються.
В судовому засідання суду апеляційної інстанції  представник відповідача пояснив, що дійсно 16 грудня 2019 року між ОСОБА_4 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, був укладений договір позики в сумі 2 850 700,00 грн., що еквівалентно 120 537,00 доларів США, а в подальшому між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін №2 до договору позики від 16 грудня 2019 року в якому сторони погодили, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 138 027, 00 доларів США на момент укладення додаткової угоди. При цьому вказана заборгованість визначена сторонами з урахуванням усіх виплат відповідача на виконання умов договору позики, які були здійснені до укладення додаткової угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Отже сторонами визнано та не оспорюється факт наявності заборгованості  у відповідача перед позивачем за договором позики в сумі  138 027.00 доларів США на момент укладення додаткової угоди № 2 до договору позики.
Після укладення сторонами договору про внесення змін № 2 до договору позики відповідач сплатила на виконання умов договору 8100,00 доларів США, що визнається позивачем.
За таких обставин сума боргу, що не повернута відповідачем за умовами укладеного з позивачем договору позики складає 129 927,00 доларів США, що по курсу долара США до гривні станом на 16 серпня 2023 року складає 4 911 240,60 грн.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, залишив поза увагою, що сума позики, яка не повернута відповідачу на момент укладення договору про внесення змін № 2 до договору позики від 16 грудня 2019 року, а саме 129927.00 доларів США не заперечується сторонами.
Висновки суду першої інстанції в цій частині не в повній мірі  відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови по суті вимог позивача.
Рішення суду в частині відмови в задоволені позову про стягнення пені  сторонами не оскаржувалось, а відтак і апеляційним судом в цій частині не переглядається.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви  ОСОБА_1  сплатив судовий збір у розмірі 13 420,00 грн. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1  сплатив судовий збір у розмірі 20 130,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
  
П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 16.12.2019 року у розмірі 4 911 240 (чотири мільйони дев`ятсот одинадцять тисяч двісті сорок) гривень 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 33 530 (тридцять три тисячі п`ятсот тридцять) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                                      Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                   Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.