ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 грудня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/7292/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року (суддя Р.В. Сацький)
у справі №280/7292/24
за позовом ОСОБА_1 
до військової частини НОМЕР_1 
про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.06.2024 по день фактичної виплати (17.07.2024) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_1 з 08.11.2023 по 28.06.2024. 28.06.2024 позивач звільнений за станом здоров`я та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Однак, у день звільнення відповідачем з позивачем розрахунок грошового забезпечення не проведений. Лише 18.07.2024 позивач отримав розрахункові кошти. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем порушені його права, а тому він змушений звернутись з позовом до суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. 
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.06.2024 по день фактичної виплати (17.07.2024) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням. 
Суд першої інстанції виходив з того, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Проте такі питання врегульовані КЗпП України. Суд встановив, за період з 28.06.2024 по 18.07.2024 існувала затримка розрахунку з позивачем при звільненні, а тому відповідно до ст. 117 КЗпП позивач має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що на період проходження військової служби та отримання грошового забезпечення за час проходження військової служби на позивача поширюються гарантії, пільги та норми, що регулюють відносини у сфері військового обов`язку та військової служби, а застосування норм трудового законодавства, у тому числи КЗпП, є помилковим. Вважає, що законодавство у сфері військового обов`язку та військової служби не містить інституту стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у силу норм імперативного характеру, що регулюють сферу вказаних правовідносин. Звертає увагу, що суд помилково не дослідив всі необхідні докази, які підтверджують бездіяльність скаржника щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні позивача з військової служби.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню.  
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач з  18.11.2022 по 28.06.2024 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №195 від 28.06.2024 солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира  військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №69 від 21.06.2024 у відставку за підпунктом «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з  28.06.2024 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
18 липня 2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у розмірі 367 417,95 грн, що підтверджується довідкою «ПриватБанк» від 31.07.2024, копія якої міститься в матеріалах справи.
Вважаючи, що оскільки військова частина НОМЕР_1 несвоєчасно провела розрахунок з позивачем при звільненні, позивач набув право на  виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, у зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції  вважає за необхідне зазначити таке .
Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, при звільненні з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. 
Щодо застосування до спірних відносин положень законодавства про працю, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, в якому визначені основні трудові права працівників.
Оскільки спеціальним законодавством, яким врегульовано правовідносини у сфері проходження військової служби, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, то застосуванню підлягають положення трудового законодавства, якими такі питання врегульовані, про що правильно зазначено судом першої інстанції.
Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби. 
Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах, зокрема, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 20.05.2020 у справі №816/1640/17.
Положеннями ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
В спірному випадку, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не спростовано, в день звільнення позивача з військової служби і виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 - 28.06.2024 з позивачем розрахунок не проведений. Оскільки грошове забезпечення у розмірі 367417,95 грн виплачено позивачу 18.07.2024, період затримки повного розрахунку при звільненні становить з 28.06.2024 (дати виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) по 17.07.2024.
Таким чином, відповідно до ст. 117 КЗпП позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Порядок обчислення середньої заробітної плати, зокрема у випадках вимушеного прогулу, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Відповідно до п. 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що  суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі №280/7292/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко