ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 жовтня 2024 року
м. Київ
справа № 214/7110/17, 214/3103/19
провадження № 51-7277 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2024 року, якою повернуто апеляційну скаргу на ухвали слідчих суддів Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2021 року у справі № 214/7110/17 та від 06 листопада 2023 року у справі № 214/3103/19.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Слідчий СВ ВП № 4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області постановою від 24 травня 2021 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040750002852 від 27 листопада 2017 року за фактом смерті ОСОБА_8 .
У жовтні 2021 року потерпіла ОСОБА_6 подала скаргу на вказану постанову. Слідчий суддя Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 30 грудня 2021 року відмовив у задоволенні цієї скарги з огляду на те, що ОСОБА_6 просила залишити її без розгляду (справа № 214/7110/17).
У вересні 2023 року ОСОБА_6 знову подала скаргу на вказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження (справа № 214/3103/19). Слідчий суддя Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 06 листопада 2023 року відмовив у задоволенні цієї скарги, зазначивши, що ухвалення такого рішення не суперечитиме результату розгляду скарги потерпілої у справі № 214/7110/17 і забезпечить дотримання засади обов`язковості судових рішень.
Далі 27 листопада 2023 року представник потерпілої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на згадані вище ухвали слідчих суддів від 30 грудня 2021 року і 06 листопада 2023 року.
Суддя Дніпровського апеляційного суду ухвалою від 28 листопада 2023 року на підставі п. 3 ч. 3 ст. 399 КПК України повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала, з огляду на те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості подання однієї апеляційної скарги на дві ухвали слідчих суддів, постановлені в різних провадженнях.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду постановою від 28 травня 2024 року скасував ухвалу судді апеляційного суду від 28 листопада 2023 року й призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суддя Дніпровського апеляційного суду ухвалою від 07 червня 2024 року знову повернув апеляційну скаргу представнику потерпілої ОСОБА_7 , пославшись як на підставу повернення на п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду від 07 червня 2024 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що після скасування попередньої ухвали судді апеляційного суду під час нового розгляду не враховано вказівок суду касаційної інстанції та необґрунтовано повернуто його апеляційну скаргу. Зазначає, що суддя апеляційного суду неправильно вказав на те, що ухвали слідчих суддів уже було переглянуто в апеляційному порядку, адже, як твердить касатор, подані апеляційні скарги були також повернуті апеляційним судом без розгляду по суті.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 зазначив, що касаційна скарга представника потерпілої є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 
У розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України істотним є таке порушення вимог цього Кодексу, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приписами ст. 422 КПК України передбачено, що отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду (ч. 1). Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції (ч. 2).
Водночас, якщо суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення місцевого суду після скасування судом касаційної інстанції попереднього рішення, то за приписами ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для апеляційного суду під час нового розгляду. Цим правилом законодавець створює додаткові процесуальні засоби усунення порушень матеріального чи процесуального закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, у випадках, коли за наслідками касаційного розгляду судом касаційної інстанції не ухвалюється кінцеве рішення у кримінальному провадженні. Дотримання цього правила має важливе значення не тільки як гарантія дієвості судового контролю, що здійснюється вищою судовою інстанцією, за законністю та обґрунтованістю рішень судів першої та апеляційної інстанцій, але й щодо забезпечення єдності судової практики в цілому.
Однак суддя апеляційного суду не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з матеріалів провадження, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду в постанові від 28 травня 2024 року зазначив, що апеляційну скаргу, яка надійшла до Дніпровського апеляційного суду в листопаді 2023 року, було подано відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 КПК України особою, котра за приписами ст. 393 цього Кодексу має право на апеляційне оскарження згаданих вище ухвал слідчих суддів. Однак, як указано в постанові, суддя апеляційного суду, не зваживши на дотримання представником потерпілої вимог процесуального закону щодо порядку і способу подання апеляційної скарги і не виконавши вимог ст. 422 КПК України, дійшов помилкового висновку про необхідність повернути апеляційну скаргу як таку, що подана в позапроцесуальний спосіб. Крім того, як зазначив суд касаційної інстанції, рішення про повернення апеляційної скарги на ухвали слідчих суддів на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України прийнято без урахування висновку про застосування норми права, сформульованого в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 686/24639/17). Із цих підстав суд касаційної інстанції скасував ухвалу судді апеляційного суду від 28 листопада 2023 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Отже, після надходження матеріалів провадження судді-доповідачу необхідно було діяти відповідно до ст. 422 КПК України, однак, не зважаючи на вказівки суду касаційної інстанції, він не виконав зазначених вимог кримінального процесуального закону. Водночас, повернувши згадану вище апеляційну скаргу, в ухвалі суддя виклав свої висновки, які ґрунтуються на суттєвих суперечностях.
Так, суддя вказав, що оскаржені представником потерпілої ухвали слідчих суддів, кожна окремо, вже були предметом розгляду в апеляційному суді, оскільки Дніпровський апеляційний суд ухвалами від 10 січня 2024 року у справах № 214/7110/17 і 214/3103/19 відмовив йому в задоволенні клопотань про поновлення строку на їхнє апеляційне оскарження. Із цього, на думку судді, випливає, що представник потерпілої вже реалізував своє право на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, які були предметом апеляційного перегляду та набрали законної сили. Зазначивши, що повторного подання апеляційної скарги особою з тих же підстав законом не передбачено, суддя повернув йому апеляційну скаргу згідно з п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України як особі, яка не має права подавати цю скаргу. 
Однак наведене свідчить про те, що суддя апеляційного суду помилково ототожнив апеляційний перегляд ухвали слідчого судді по суті в порядку ст. 422 КПК України з вирішенням клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення в порядку ст. 117 цього Кодексу. 
Так, у матеріалах справ № 214/7110/17 і 214/3103/19 немає жодних даних про те, що ухвали слідчих суддів були перевірені по суті судом апеляційної інстанції. Натомість 10 січня 2024 року Дніпровський апеляційний суд розглянув лише клопотання представника потерпілого про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження цих судових рішень, які були подані разом з апеляційними скаргами в грудні 2023 року. У задоволенні цих клопотань було відмовлено, що стало підставою для повернення апеляційних скарг. Отже, висновок судді апеляційного суду про те, що представник потерпілої не має права подавати апеляційну скаргу як особа, за чиїми скаргами вже були переглянуті ухвали слідчих суддів, не ґрунтується на матеріалах справи і є неспроможним.
Наявність ухвал Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2024 року про відмову в поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів у цьому конкретному випадку не є процесуальною перешкодою для виконання вказівок суду касаційної інстанції, який скасував ухвалу про повернення апеляційної скарги і зазначив про необхідність проведення апеляційного розгляду відповідно до вимог КПК. До того ж на момент касаційного перегляду ухвали судді апеляційного суду від 28 листопада 2023 року і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції Касаційному кримінальному суду вже було відомо про згадані вище ухвали апеляційного суду від 10 січня 2024 року, які містяться в матеріалах справи. Таким чином, суд апеляційної інстанції не виконав указівки касаційного суду та, повернувши апеляційну скаргу, подану в листопаді 2023 року, з наведених підстав, допустив нові порушення кримінального процесуального закону.
Допущені суддею апеляційного суду порушення вимог процесуального закону є істотними, тому оскаржена ухвала підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, провести апеляційний розгляд з дотриманням вимог КПК і постановити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
 
у х в а л и в:
Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2024 року, якою повернуто апеляційну скаргу на ухвали слідчих суддів Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2021 року у справі № 214/7110/17 та від 06 листопада 2023 року у справі № 214/3103/19, скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_9                                    ОСОБА_2                                        ОСОБА_3