ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/61/22  Номер провадження 22-ц/814/1894/24	Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.
Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 18 грудня 2023 року по справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання , -
В С Т А Н О В И В :
У січні 2022 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до Ленінського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. В обґрунтування позову зазначили, що відповідачу ОСОБА_1 праві власності належать нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». В порушення Правил користування тепловою енергією, відповідач не уклала договір з КП «ХТМ» та отримувала теплову енергію за потреби опалення за відсутності письмового договору та без оплати. Факт споживання відповідачем теплової енергії за потреби опалення приміщень підтверджуються складеними актами про підключення опалення та актами про відключення опалення. Позивач провів нарахування відповідачу на бездоговірне користування тепловою енергією за період з жовтня 2019 року по липень 2021року та направив відповідні рахунки, які сплачені не були.
Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг у відповідача за вказаний період виникла заборгованість в сумі 21029,40 грн., яку позивач просив стягнути разом зі сплаченим судовим збором.
Відповідно до розпорядження Голови Верховного суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність судових справ а саме: Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м.Полтави.
Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 26.06.2023 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 18 грудня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які отримані за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 21029,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» понесені судові витрати в сумі 2270 грн.
В апеляційному порядку рішення оскаржила відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що рішення суду є передчасним , незаконним , необґрунтованим та таким , що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права , висновки якого не відповідають обставинам справи.
Апелянт вказує, що позивачем в обргунтування суми заборгованості відповідача не надано жодного доказу , зокрема не надано: розрахунок вартості спожитої теплової енергії; Відповідні розрахунки-фактури з доказами їх направлення на адресу відповідача та отримання останнім ; відомості обліку споживання теплової енергії.
Скаржник вказує, що жодних документів про укладення договірних відносин з позивачем вона не підписувала.
Також зазначає, що згідно «Правил користування тепловою енергією» передбачено, що облік обсягу споживання теплової енергії ведеться за показниками комерційного приладу обліку у разі його прийняття в експлуатацію теплопостачальною організацією, про що повинен бути складений відповідний акт прийняття в експлуатацію приладу комерційного обліку.
У зв`язку із тим , що позивачем належними та допустимими доказами не доведено споживання відповідачем теплової енергії, укладення з ОСОБА_1 договірних відносин , об`єми спожитої теплової енергії згідно яких нараховано заборгованість та факт надання такої послуги , відповідач ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 18 грудня 2023 року та ухвалити нове , про відмову в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі».
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування, Р№1-69,23.01.2003, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Барвено Н.І., від 02.02.2003 року, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень 1-ого поверху №1,2,3,4,5,6 в літ «А-7», загальною площею 80,5 кв.м.
Договір купівлі-продажу теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 , відповідачем не укладався.
З матеріалів справи вбачається, що спеціалістами КП «Харківські теплові мережі» складені акти обстеження системи теплоспоживання об`єктів за адресою АДРЕСА_1 , в яких зазначено, що система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку.
З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що відповідач користувалася тепловою енергією, яку подавав КП «ХТМ» у цілому в централізовану систему теплопостачання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку №177/10348 від 16.10.2019 року, №177/129440 від 22.10.2020 року та актами про відключення опалення №177/11558 від 08.04.2020 року, №177/13703 від 12.04.2023 року.
Позивач за кожний розрахунковий період направляв на адресу ОСОБА_1 рахунки-фактури за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені.
З заявою про відмову від одержання послуг або з вимогами розірвати договір відповідач до позивача не звертався, доказів протилежного суду не надано.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.
Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору про надання послуг постачання теплової енергії.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» Житловим кодексом України та іншими нормативними актами.
Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Законом України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
З матеріалів справи убачається, що з 02.02.2003 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1,2,3,4.,5,6 в літ «А-7» ,у АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, тобто відповідач ОСОБА_1 є споживачем та несе обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 використовує теплову енергію що надається КП «Харківські теплові мережі» . 
Відповідач , посилаючись на неотримання послуг , та недоведення позивачем отримання послуг від КП «Харківські теплові мережі» ОСОБА_1 , вказувала на відсутність підстав стягнення з неї заявленої позивачем суми заборгованості.
За період користування тепловою енергією у вказаних нежитлових приміщеннях з жовтня 2019 року по липень 2021 року рахується заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 21 029,40 грн.
Статтями 12, 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Крім вищезазначеного в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що з жовтня 2019 року відповідач не користувався належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями.
Відповідно до частин першої третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 610, 612ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Крім того частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача, за відсутності іншого погодженого строку, сплачувати отримані житлово-комунальні послуги щомісяця.
За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Доказів правомірного відключення нежитлових приміщень, які належать відповідачу від мереж централізованого опалення, або ненадання таких послуг за період з жовтня 2019 року по липень 2021 року, відповідачем не надано, а отже вимога про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 21 029, 40 грн. підлягає задоволенню.
Окрім іншого , суд апеляційної інстанції вважає вірними розрахунки надані позивачем , та вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на ненадання позивачем належних доказів на підтвердження своїх вимог. Адже позивачем на підтвердження правомірності нарахувань та законності вимог надано суду : розрахунок нарахувань по ФО ОСОБА_1 о/р НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ; розрахунок теплового навантаження на опалення від 10 травня 2019 року; Акти обстеження системи тепло споживання об`єкта ; листи-звернення , що направлялись ОСОБА_1 ; акти про підключення/відключення споживача Відомість обліку споживача теплової енергії.
Відповідно, постачання теплової енергії та розрахунок нарахувань за її споживання в нежитловому приміщенні належному ОСОБА_1 , відповідає нормам законодавства і тарифам встановленим відповідно до Постанов НКРЕКП на заявлені періоди нарахувань. 
Відтак , колегія суддів погоджується із висновками районного суду щодо доведеності позивачем своїх вимог, та вважає , що рішення прийняте з дотриманням норм законодавства, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, на підставі вищевикладеного судова колегія підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, доводи наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів , які були досліджені і оцінені судом першої інстанції у відповідності з вимогами закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 18 грудня 2023 року - залишити без змін.    
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М.Триголов        

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов