ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2809/24                                                Суддя першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 жовтня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Шведа Е.Ю.,
суддів                              - Ганечко О.М., Заїки М.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -
          
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:
- визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, виплаченої 20.11.2020 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі № 620/3248/20;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, виплаченої 20.11.2020 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі № 620/3248/20;
- визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 22.06.2021, 31.05.2022, 24.01.2024 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі 620/3247/20 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 у справі 620/7358/22;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 22.06.2021, 31.05.2022, 24.01.2024 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі 620/3247/20 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 у справі 620/7358/22.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 позов задоволено повністю:
- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, за період з 01.12.2015 по 24.01.2024;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати, за період з 01.12.2015 по 24.01.2024.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що грошове забезпечення Позивачу виплачено несвоєчасно, починаючи з 01.12.2015, а відтак Відповідач повинен був при його виплаті до 24.01.2024 нарахувати компенсацію втрати частини доходів за відповідний період, проте таких дій ІНФОРМАЦІЯ_2 не вчинив і після зазначених виплат, чим допустив протиправну бездіяльність по відношенню до ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове по суті позовних вимог, яким Позивачу відмовити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що всупереч висновків суду ІНФОРМАЦІЯ_2 не є відповідальним за несвоєчасну виплату ОСОБА_1 частини грошового забезпечення, оскільки порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України. Наголошує, що судом не було враховано, що індексація грошового забезпечення взагалі не нараховувалися Позивачу, адже її виплата здійснена не виконання рішення суду, що унеможливлює поширення положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати» на спірні правовідносини. Крім того, підкреслює, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки є разовою виплатою, що унеможливлює нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною її виплатою. Окремо звертає увагу, що правом не бути виключеним із списків особового складу військової частини до повного розрахунку Позивач не скористався.
Після усунення визначених в ухвалі від 18.06.2024 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції, які надійшли до Шостого апеляційного адміністративного суду 09.09.2024.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.03.2018 №3-РС звільнений з військової служби, а наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.03.2018 №67 (по стройовій частині) виключений із списків особового складу з 24.03.2018.
Судом першої інстанції також встановлено, що при звільненні Позивачу не виплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку та індексація грошового забезпечення.
Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі № 620/3248/20, зокрема, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні (56 днів) додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби правопорядку, 24.03.2018.
Крім того, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі № 620/3247/20 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 24.03.2018.
Також постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 у справі № 620/7358/22 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 24.03.2018 із застосуванням абзаців 3,4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.
На виконання вищевказаних судових рішень на картковий рахунок Позивача зараховані наступні грошові кошти: 20.11.2020 - в сумі 14  809,17 грн; 22.06.2021 - 5  743,71 грн; 31.05.2022 -77  999,40 грн; 24.01.2024 - 3  111,85 грн, що підтверджується виписками банку та не заперечується Відповідачем.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон), а також ряду правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки несвоєчасна виплата індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористану частину додаткової відпустки відбулася внаслідок вини Відповідача.
З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.
Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Із змісту вказаних нормативних приписів випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
За правилами ст. ст. 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Наведені вище норми встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; вказують на визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001 № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пункти 1, 2 згаданого Порядку №159 відтворюють положення Закону та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Приписи абз. 1 п. 4 Порядку №159 визначають, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №240/18489/23, від 08.09.2022 у справі №№200/5213/20, від 05.07.2022 у справі №420/7633/20, від 31.08.2021 у справі №264/6796/16, від 08.06.2022 у справі №200/5213/20-а.
Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку свідчить, що, всупереч твердження Апелянта, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Крім того, попри доводи ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не ставиться законодавцем у залежність від наявності фінансової можливості суб`єкта владних повноважень здійснити такі виплати. При цьому те, що порядок виплати грошового забезпечення встановлюється Міністром оборони України, обов`язку з виконання приписів Закону та Порядку №159 покладено у спірному випадку саме на ІНФОРМАЦІЯ_2 як роботодавця, з вини якого було порушено строки виплати доходів.
Посилання Апелянта на те, що Позивач при виключенні із списків особового складу не скористався своїм правом не надавати згоду на таке виключення, що передбачене абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, а відтак не має права на отримання спірної компенсації, колегія суддів оцінює критично, оскільки, як було встановлено вище, факт несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення підтверджується матеріалами справи, а обов`язок з необхідності виплати такої встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили.
Водночас, судова колегія зауважує, що, як правильно підкреслює Апелянт, судом першої інстанції було залишено поза увагою та не надано жодної оцінки тому, що норми ч. 2 ст. 2 Закону, як і приписи п. 3 Порядку №159 під доходами розуміють грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.
Так, відповідно до п. 3 розд. ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Аналогічні за своїм змістом норми містилися й у пунктах 37.9 - 37.12 розділу XXXVII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260.
Указане свідчить, що за своєю правовою природою грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій має разовий характер, а відтак її несвоєчасна виплата не може зумовлювати можливість застосування до спірних правовідносин положень законодавства у сфері компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 в частині, що стосуються невиплати ІНФОРМАЦІЯ_2 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, виплачену 20.11.2020 на виконання рішення суду від 12.10.2020 у справі №620/3248/20, задоволенню не підлягають.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та фактично не вирішив окрему частину позовних вимог, а відтак прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог саме у повному обсязі. Наведені вище обставини є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти у ній нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 22 червня 2021 року, 31 травня 2022 року, 24 січня 2024 року, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі 620/3247/20 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі 620/7358/22.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 24 січня 2024 року компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 22 червня 2021 року, 31 травня 2022 року, 24 січня 2024 року, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі 620/3247/20 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі 620/7358/22.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      Е.Ю. Швед 

Судді                                                                                            О.М. Ганечко

                                                                                                    М.М. Заїка

Повний текст постанови складено та підписано 01 жовтня 2024 року.