Номер провадження: 33/813/2481/24
Номер справи місцевого суду: 946/7353/24 
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О.О. 
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2024 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Булацевської Я.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ч.1 ст. 173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:
Короткий виклад обставин справи
Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., зарахувавши його до спеціального фонду державного бюджету України.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_1 в справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що формулювання в протоколі про адміністративне правопорушення ВАД 317105 від 06.09.2024 року інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в частині того, що могла бути завдана шкода психологічного характеру гр. ОСОБА_2 не відповідає вимогам ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Також зазначала, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, що вказаний протокол складений 06.09.2024 року стосовно подій які відбулися 29.08.2024 року, що суперечить вимогам ст.254 КУпАП.
Вважала, що письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29.08.2024 року є не належними доказами обґрунтування вини ОСОБА_1 , так як вказані вище особи є зацікавленими, адже ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 раніше перебували у шлюбі, від якого в них є троє неповнолітніх дітей та досі тривають судові справи, щодо визначення місця проживання дітей, а ОСОБА_3 на даний час співмешкає разом з ОСОБА_2 за характерними особливостями цивільного шлюбу.
Посилалась на те, що при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції не належно враховано положення ст. 33-35 КУпАП, не враховано її майновий стан та обставин, що пом`якушують чи обтяжують відповідальність, так як ОСОБА_1 є багатодітною матір`ю, на даний час не працює та знаходиться у відпустці по догляду за малолітніми дітьми, про що суду першої інстанції не було відомо.
Вважала, що судом першої інстанції не забезпечено було належного повідомлення ОСОБА_1 про час та дату судового розгляду, зазначала, що повістки про розгляд справи не отримувала, протокол був складений в приміщенні суду Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, що обмежило її у праві на захист.
При цьому зазначала, що під час складення протоколу ОСОБА_1 в графі пояснення власноруч висловила незгоду з інкримінованим їй адміністративним правопорушенням, що є суперечливим із підписаним нею поясненням складеним ПОГВП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції Кочколовим Р.І., яке було підписано ОСОБА_1 під тиском поліцеського, коли остання була розгублена та неуважна.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 ,  перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Згідно з положеннями ч. 7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, до суду надано протокол серії ВАД № 171015 від 06.09.2024 року.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 171015 від 06.09.2024 року встановлено, що 29.08.2024 року о 18 годині 00 хвилин за місцем мешкання колишнього чоловіка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювалася нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим своїми діями вчинила домашнє насильство психологічного характеру, що привело до страху загрози за його життя та здоров`я, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 171015 від 06.09.2024 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує наступне.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Апеляційний суд зауважує, що норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:
фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
З аналізу наведених норм права, вбачається, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є матеріальним, тобто об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення передбачає настання наслідків як його обов`язкової ознаки.
Враховуючи викладене, домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
Самі по собі, конфліктні стосунки та вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Протокол серії ВАД № 171015 від 06.09.2024 року, складений щодо ОСОБА_1 не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, належних в розумінні ст. 251 КУпАП, про спричинення діями ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 наслідків у вигляді фактичного настання психологічної шкоди.
Також апеляційний суд зазначає, що в поясненнях ОСОБА_2 (а.с.5) та ОСОБА_3 (а.с.6) відсутні відомості, щодо попередження про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст.353-354 КК України. До суду першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не викликались і не допитувались.
На виконання обов`язку, визначеного положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП, відповідно до якого збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, інших доказів в обґрунтування вини ОСОБА_1 , до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено.
Обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок як про подію адміністративного правопорушення, так і про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Об`єктивна сторона, зазначена в протоколі, за умови невизнання вини ОСОБА_1 своєї провини, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого, не є доведеною в розумінні «поза розумним сумнівом».
Враховуючи відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 пояснення потерпілої, надані до суду апеляційної інстанції, які є протилежними відомостям, викладеним у протоколі про прийняття заяви від 29.08.2024 року, відсутність інших доказів, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин, апеляційний суд, вважає, що постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлений 11 жовтня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                         В.В. Кострицький