ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10942/24 Справа № 204/2694/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.         
суддів – Макарова М.О., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Попенко Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року 
у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,– 

В С Т А Н О В И Л А:
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2023 року у справі №204/2694/21 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість у сумі 20515,57 грн, з яких сума основного боргу – 5400,00 грн, відсотки за зберігання замовлення - 12183,00 грн, пеня – 232,57 грн, штраф 2700,00 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

       11.10.2023 року через систему “Електронний суд” від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої просив покласти на ОСОБА_1 судові витрати ФОП ОСОБА_2 професійну правничу допомогу у розмірі 11 550 грн. 

       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у справі №204/2694/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Грачов Микола Сергійович, задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2023 року – змінено в частині стягнення суми за зберігання замовлення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість за зберігання замовлення в розмірі 1179,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 730,27 грн.
       19.09.2024 року через систему “Електронний суд” до суду першої інстанції від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява (уточнена) про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої просить покласти на ОСОБА_1 судові витрати ФОП ОСОБА_2 професійну правничу допомогу у розмірі 14 014,00 грн. 
       
       Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року заяву (уточнену) представника відповідачки ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11 000 грн.
       В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження по справі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що представник позивача ОСОБА_3 не мав повноважень на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.
       У відзиві представник позивача адвокат Дрозд Р.Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, закрити апеляційне провадження. Крім того, прохав покласти на ОСОБА_1 судові витрати позивача фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 пов`язані із апеляційним розглядом справи. 
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

       Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

       Згідно положень частини першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподіл судових витрат:
       1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
       2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Судом встановлено, що звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача - адвокат Дрозд Р.Ю. на підтвердження вказаних витрат надав суду копії наступних документів: рахунки на оплату, опис викладених робіт із зазначенням часу витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; меморіальний ордер (том 2, а.с. 5-20, а.с. 167-180). 
       Також, разом з позовною заявою було надано угоду на надання юридичних послуг №43/2016 від 18.07.2016 року (том. 1 а.с. 20) та ордер на надання правничої допомоги серія АЕ №1035498 від 25 вересня 2020 року (том 2 а.с. 67). 
       Колегія суддів не приймає посилання апелянта, що у ордері не вказано назву органу, у якому надається правова допомога, а зазначено «у загальних та спеціальних судах всіх інстанцій та юрисдикцій», що є порушенням процесуального права.
       Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
       За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
       Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
       Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
       У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).
       При зверненні до суду першої інстанції, адвокат Дрозд Р.Ю. долучив копію ордеру на надання правничої допомоги серія АЕ №1035498 від 25 вересня 2020 року, який був виданий на підставі угоди на надання юридичних послуг №43/2016 від 18.07.2016 року, яким повноваження адвоката не обмежуються.
       Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня1998 року).
       Таким чином зазначення в ордері, що правова допомога надається у загальних та спеціальних судах всіх інстанцій та юрисдикцій, замість назви конкретного суду не свідчить про відсутність у адвоката Дрозд Р.Ю. повноважень на представництво інтересів у суді першої інстанції.
       Така правова позиція узгоджується із постановою КЦС ВС від 28.08.2024 у справі № 756/5826/21.

       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
       Згідно з частинами першою - третьою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
       Згідно з пунктами 5, 11, 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер, зокрема, містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).
       За таких обставин колегія суддів звертає увагу, що вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» на те, що правова допомога надається у судах всіх інстанцій незалежно від спеціалізації, є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнтам та представляти їх інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.
       Така правова позиція узгоджується із постановою КЦС ВС від 13.04.2022 у справі № 756/334/21.
       Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що адвокат Дрозд Р.Ю. надав довіреність на представництво інтересів ОСОБА_2 від 15.08.2019 року строком на три роки, дія якої закінчилася 15.08.2022 року.
       Адвокат Дрозд Р.Ю. долучив до матеріалів справи копію ордеру на надання правничої допомоги серія АЕ №1035498 від 25 вересня 2020 року, який був виданий на підставі угоди на надання юридичних послуг №43/2016 від 18.07.2016 року.
       Згідно п. 5.1 угоди на надання юридичних послуг №43/2016 від 18.07.2016 року, угода вважається укладеною з моменту її підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цією угодою.
       Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, заява про ухвалення додатковго рішення була подана ОСОБА_2 , але підписана її адвокатом, зважаючи на наступне.
       Як вбачається із матеріалів справи, 11.10.2023 року та 19.09.2024 року через систему “Електронний суд” саме від представника позивача — адвоката Дрозда Р.Ю. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
       Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
       Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).
       Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, оскаржуване додаткове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Що стосується вирішення питання витрат на правову допомогу при розгляді апеляційної скарги на Додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року.
Вирішуючи питання витрат на правову допомогу при розгляді апеляційної скарги на Додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.
Так, адвокат Дроздов Р.Ю., подавши до суду апеляційної інстанції в інтересах свого довірителя ОСОБА_2 — позивача у справі письмовий відзив на апеляційну скаргу на Додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року просив суд апеляційної інстанції, покласти на ОСОБА_1 судові витрати позивача фізичної особи підприємця — ОСОБА_2 пов”язані із апеляційним розглядом справи. Згідно до попереднього розрахунку визначив їх розмір в сумі — 1 925,00 грн.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
       Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
       Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Така правова позиція узгоджується із додатковою постановою КЦС ВС від 04.10.2024 у справі № 753/12781/23. 

       На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано:
       - ордер на надання правничої допомоги серія АЕ №1035498 від 25 вересня 2020 року;
       - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 05 серпня 2019 року серія ДП №4418;
       - попередній розрахунок судових витрат в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 925,00 грн., згідно якого:
?підготовка відзиву на апеляційну скаргу, її направлення та подання - 1155,00 грн. 
?участь представника у судовому засіданні - 770,00 грн. 

       Вирішуючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів приймає до уваги, що відповідачка не скористалась своїм процесуальним правом та не надала заперечення щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, а подавши 25.11.2024 року суду апеляційної інстанції письмові пояснення, просила суд призупинити розгляд апеляції. 

       Враховуючи,  складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, та беручи до уваги принцип пропорційності розподілу судових витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, колегія приходить до висновку про необхідність  стягнення з ОСОБА_1  на користь фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу при розгляді апеляційної скарги на Додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року у розмірі 1 925,00 грн., що на думку апеляційного суду, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.         
       Така сума витрат на професійну правничу допомогу на вказану суму буде співмірною з наданим адвокатом обсягом послуг у суді та відповідатиме критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу при розгляді апеляційної скарги на Додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року у розмірі - 1 925,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: М.О. Макаров

        І.А. Єлізаренко