Справа № 306/2045/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        15 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,
за участі секретаря – Гусоньки З.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2023 року (головуюча суддя Вінер Е.А.) у справі № 306/2045/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд ухвалити рішення про відновлення меж присадибної земельної ділянки позивачки в розмірі 0,04 га з метою усунення перешкод в користуванні її колодязем з боку відповідача ОСОБА_2 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку у АДРЕСА_1 . Згідно з наданим до позовної заяви витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.09.2022, складовою частиною вказаного об`єкта нерухомості є колодязь.
За вказаним дворогосподарством зареєстровано всього 0,93 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку – 0,17 га, ведення особистого селянського господарства – 0,18 га, ведення товарного сільськогосподарського господарства – 0,58 га, що стверджується довідкою Свалявської міської ради від 29.07.2021 № 155. 
Позивачка вказувала, що зверталася у Свалявську міську раду із заявою від 23.06.2021 про направлення комісії для вирішення спору із сусідами Куштан, які проживають у АДРЕСА_2 , котрі протягом багатьох років пускають каналізацію зі свого будинку в канаву, з якої стоки потрапляють у колодязь з водою, що належить позивачці.
Згідно з актом від 04.08.2021 № 91, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , щодо вирішення питання влаштування каналізації суміжним землекористувачем ОСОБА_3 , що проживає у АДРЕСА_2 та відведення каналізаційних вод, комісія з розгляду земельних спорів вирішила:
1) рекомендувати  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розробити технічну документацію із землеустрою з метою оформлення права власності на земельні ділянки і з врахуванням фактичних меж суміжних земельних ділянок;
2) повідомити ОСОБА_1 про необхідність влаштування вигрібної ями у відповідності до санітарних норм та правил з розрахунку фактично проживаючих осіб;
3) повідомити ОСОБА_1 , що згідно ДСанПІН 2.2.4-171-10 влаштування колодязів слід здійснювати з урахуванням результатів лабораторних досліджень безпечності та якості підземної води, що планується використовувати та санітарно-епідеміологічного обстеження території розміщення цих споруд, проведеного встановленим та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби;
4) згідно з ДБН В.2.5-74:2013 для запобігання забруднення криниці колодязя поверхневими стоками необхідно влаштовувати перехоплюючі канави, а навколо оголовка – «замок», або забетонувати (асфальтувати) майданчик радіусом не менше ніж 2 м на основі щебеню товщиною 15-20 см з ухилом від криниці.
5) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дотримуватися правил добросусідства, вимог ст. 103 Земельного кодексу України, згідно якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення задимлення неприємні запахи шумове забруднення тощо).
На думку позивача, комісія з розгляду земельних спорів не розібралася у суті її заяви від 23.06.2021, оскільки сім`я Куштан закопала каналізаційні труби на городі позивачки біля належного їй питного колодязя, і нечистоти потрапляють до нього з вини відповідача. 
Згідно з актом від 08.02.2022 № 20, за результатом розгляду заяви відповідачки ОСОБА_2 щодо створення комісії для погодження межі земельної ділянки у зв`язку з відмовою суміжного землекористувача ОСОБА_1 погодити суміжну межу, комісія з розгляду земельних спорів вирішила: 
1) погодити ОСОБА_2 межу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 згідно розмірів та конфігурації відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТзОВ «Зодчий і К»;
2) попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що земельні спори між тими самими сторонами і з тих самих підстав щодо яких комісією прийнято рішення не підлягають повторному розгляду;
3) повідомити ОСОБА_1 що у разі незгоди з рішенням органів місцевого самоврядування за ними залишається право оскаржити його в судовому порядку.
Позивачка вказувала, що при здійсненні обмірів ТОВ «Зодчий і К» виявлено, що розмір земельної ділянки, яка у користуванні ОСОБА_1  зменшився на 0,04 га, а розмір ділянки  ОСОБА_2 збільшився на 0,04 га, і саме на цій частині ділянки позивачки відповідачка закопала каналізаційні труби, з яких нечистоти потрапляють до колодязя позивачки.
Посилаючись на дані обставини, просила суд ухвалити рішення про відновлення меж присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 в розмірі 0,04 га з метою усунення перешкод в користуванні її колодязем з боку відповідача ОСОБА_2 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивачки ОСОБА_1 відсутні документи на право власності на земельну ділянку; посилання позивача на відновлення меж присадибної земельної ділянки в розмірі 0,04 га не підтверджені жодними доказами, оскільки позивачем та його представником не надано будь-яких доказів, що межі земельних ділянок порушені відповідачем; клопотань про призначення земельної експертизи сторонами не заявлялось, а посилання позивача про те, що відповідач перешкоджає користуватися колодязем не знайшли свого підтвердження.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подала апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 . Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт зазначала, що місцевим судом не надано оцінки доказам, приєднаним до позовної заяви, світлинам. поданим у підготовчому судовому засіданні 13.01.2023, світлинам, поданим до клопотання від 16.02.2023, якими доводиться те, що відповідачка ОСОБА_2 чинить позивачці перешкоди у користуванні колодязем, внаслідок захоплення присадибної земельної ділянки розміром 0,04 га та встановлення каналізаційних труб і стічної ями за 3 м до колодязя. 

Позиція інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Рух справи в суді апеляційної інстанції 

13.04.2023 позивачем подано апеляційну скаргу на рішення Свалявського районного суду від 16.03.2023.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01.06.2023 (суддя-доповідач Готра Т.Ю., судді Кондор Р.Ю., Собослой Г.Г.) провадження у цій справі було відкрито.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 28.09.2023 № 942/0/15-23 суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01.11.2023 (суддя-доповідач Куштан Б.П., судді: Мацунич М.В., Фазикош Г.В.) прийнято цивільну справу до свого провадження.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 суддю ОСОБА_5 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2024 визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючої (судді-доповідача) Кожух О.А., суддів Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10.04.2024 колегії суддів у складі судді-доповідача Кожух О.А., суддів Мацунича М.В., Собослоя Г.Г. прийнято дану цивільну справу до свого провадження. 

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачка в судове засідання апеляційного суду не з`являлась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що стверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 135). Відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу за відсутності апелянтки. 

Заслухавши позицію відповідача, дослідивши матеріали даної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно зі статтею 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.
Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.
Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного з землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. 
Відповідно до ч. 2 ст. 152 та пункту «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно з частинами 1-3 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті158 ЗК України).

Фактичні обставини та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку у АДРЕСА_1 , що стверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.09.2022 (а.с. 10). 
Складовою частиною вказаного об`єкта нерухомості є колодязь літ. I (а.с. 10), його місце розташування вбачається з матеріалів технічного паспорту виготовленого 09.09.2022, зокрема схеми розташування будівель та споруд (а.с. 12). 
За вказаним дворогосподарством у АДРЕСА_1 зареєстровано всього 0,93 га земель, в тому числі для обслуговування житлового будинку – 0,17 га, ведення особистого селянського господарства – 0,18 га, ведення товарного сільськогосподарського господарства – 0,58 га, що стверджується довідкою Свалявської міської ради від 29.07.2021 № 155 (а.с. 3).
Відповідно до виписки з погосподарської книги, наданої ЦНАП Свалявської міської ради від 09.09.2022 № 793, згідно запису погосподарської книги № 3.1 с. Плав`я від 2021 року головою дворогосподарства у АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , будинок садибного типу побудовано 1990 року, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,17 га (а.с. 18) 
Таким чином, у користуванні позивачки ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,17 га, на якій знаходиться належний їй житловий будинок у АДРЕСА_1 та розміщений, зокрема, колодязь.
Відповідачка ОСОБА_2 є власником житлового будинку у АДРЕСА_1 та є сусіднім землекористувачем земельної ділянки за цією адресою. 
ОСОБА_1  вказувала, що  ОСОБА_2 пускає каналізацію зі свого будинку в канаву, з якої стоки потрапляють у колодязь позивачки, на підтвердження чого, зокрема, долучила світлини, на яких зображена каналізаційна труба в канаві, що прокладена біля будинку відповідачки, каналізаційні люки (а.с. 58-62, 74-75).
Позивачка ОСОБА_1 зверталася у Свалявську міську раду із заявою від 23.06.2021, в якій просила направити комісію для вирішення спору із сусідом, що проживає у АДРЕСА_2 , вказуючи, що він протягом багатьох років пускає каналізацію зі свого будинку в канаву, з якої стоки потрапляють у колодязь з водою, що належить позивачці.
Згідно з актом від 04.08.2021 № 91, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , щодо вирішення питання влаштування каналізації суміжним землекористувачем ОСОБА_3 , що проживає у АДРЕСА_2 та відведення каналізаційних вод, комісія з розгляду земельних спорів вирішила (а.с. 5-6):
1) рекомендувати  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розробити технічну документацію із землеустрою з метою оформлення права власності на земельні ділянки і з врахуванням фактичних меж суміжних земельних ділянок;
2) повідомити ОСОБА_1 про необхідність влаштування вигрібної ями у відповідності до санітарних норм та правил з розрахунку фактично проживаючих осіб;
3) повідомити ОСОБА_1 , що згідно ДСанПІН 2.2.4-171-10 влаштування колодязів слід здійснювати з урахуванням результатів лабораторних досліджень безпечності та якості підземної води, що планується використовувати та санітарно-епідеміологічного обстеження території розміщення цих споруд, проведеного встановленим та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби;
4) згідно з ДБН В.2.5-74:2013 для запобігання забруднення криниці колодязя поверхневими стоками необхідно влаштовувати перехоплюючі канави, а навколо оголовка – «замок» або забетонувати (асфальтувати) майданчик радіусом не менше ніж 2 м на основі щебеню товщиною 15-20 см з ухилом від криниці.
5) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дотримуватися правил добросусідства, вимог ст. 103 Земельного кодексу України, згідно якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення задимлення неприємні запахи шумове забруднення тощо).
Згідно з актом від 08.02.2022 № 20, за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 щодо створення комісії для погодження межі земельної ділянки у зв`язку з відмовою суміжного землекористувача ОСОБА_1 погодити суміжну межу, комісія з розгляду земельних спорів вирішила (а.с. 8-9): 
1) погодити ОСОБА_2 межу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 згідно розмірів та конфігурації відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТзОВ «Зодчий і К»;
2) попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що земельні спори між тими самими сторонами і з тих самих підстав щодо яких комісією прийнято рішення не підлягають повторному розгляду;
3) повідомити ОСОБА_1 що у разі незгоди з рішенням органів місцевого самоврядування за ними залишається право оскаржити його в судовому порядку.
Відповідачем надано апеляційному суду акт від 03.09.2024 № 3, складений комісією Свалявської міської ради, згідно з яким у ході обстеження комісією встановлено: 
1) рекомендації ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (у акті від 04.08.2021 № 91) стосовно розробки технічної документації із землеустрою з метою оформлення права власності на земельні ділянки із врахуванням фактичних меж суміжних земельних ділянок не виконано у зв`язку з наявністю земельного спору;
2) вигрібна яма ОСОБА_1 знаходиться на території свого дворогосподарство, нижче колодязя на відстані приблизно 5 метрів та облаштована бетоном навколо головка. Колодязь ОСОБА_1 також облаштований бетонним головком радіусом 2 метри;
3) каналізаційна мережа ОСОБА_3 прокладена на території власного дворогосподарства, де встановлена і вигрібна, яма яка знаходиться нижче колодязя на відстані приблизно 10 метрів облаштована бетоном навколо головка.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 не надала доказів, що розміри та конфігурація її земельної ділянки визначені в натурі, що її сформовано як об`єкт права власності (як об`єкт цивільних прав) відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України, не довела, що відомості про її земельну ділянку внесено до Державного кадастрового реєстру з присвоєнням кадастрового номеру; не надала доказів виникнення у позивачки права власності на земельну ділянку чи права постійного користування. 
У рамках справи, яка переглядається, позивачка ОСОБА_1 не оспорювала рішення органу місцевого самоврядування щодо погодження суміжної межі земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 .
Натомість позивачка ОСОБА_1 , звертаючись із даним позовом, посилалася на те, що сусідка ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні колодязем позивачки, пускає каналізацію зі свого будинку в канаву, з якої стоки потрапляють у колодязь позивачки, при цьому з метою усунення вищевказаних перешкод заявила позовну вимогу «про відновлення меж присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 в розмірі 0,04 га».
Судова колегія зауважує, що обрання вищевказаного способу захисту не відповідає змісту порушеного права, на яке вказувала позивачка.
Фактично заявлені позовні вимоги не містять жодної матеріально-правової вимоги до відповідача стосовно зобов`язання влаштування каналізаційної мережі з дотриманням санітарних норм і правил, або ж демонтажу каналізаційної мережі у разі існування спору щодо її розміщення на чужій земельній ділянці.
Судове рішення про задоволення позову має забезпечити відновлення порушеного або оспорюваного права чи інтересу, у позивача не має бути потреби повторно звертатися до суду з іншими вимогами, і таке судове рішення можна виконати. Розглядаючи справи, суд повинен насамперед з`ясувати мету, яку ставить перед собою позивач. 
Формулювання позовних вимог ОСОБА_1 є нечітким та, зважаючи на обґрунтування позовної заяви, неможливо зрозуміти, якого результату хоче досягти позивач.
У даній справі, формулюючи позовні вимоги, позивачка ОСОБА_1 достеменно не визначилася, яку мету ставить вона перед собою, та що саме порушує відповідачка: створила перешкоди у користуванні належним позивачці колодязем внаслідок встановлення каналізаційної мережі з порушенням санітарних норм і правил, чи порушила межу земельної ділянки позивача, тобто чи існує між сторонами спір щодо визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та/або накладання земельних ділянок.
ОСОБА_1 не заявляла вимог про демонтаж встановленої каналізаційної мережі, не надала належних і допустимих доказів прокладення відповідачкою ОСОБА_2 каналізаційної мережі з порушенням межі земельної ділянки позивачки (на чужій земельній ділянці). 
Позивачка не довела порушення свого права користування колодязем відповідачкою, не довела тієї обставини, що відповідачка чинить перешкоди у користуванні колодязем, не підтвердила належними та допустимими доказами факту забруднення її колодязя каналізаційною мережею відповідачки, тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
До того ж, обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права користування колодязем з посиланням на його забруднення – не є ефективним внаслідок заявлення ОСОБА_1 позовної вимоги «про відновлення меж присадибної земельної ділянки позивачки в розмірі 0,04 га», що за встановленими обставинами справи не може жодним чином відновити права позивача щодо користування колодязем. Такий обраний спосіб захисту в результаті не може захистити та відновити право користування колодязем, на порушення якого вказувала позивачка.
Судова колегія зазначає, що не є ефективним способом захисту позов про відновлення меж присадибної земельної ділянки у разі, якщо позивач має на меті зобов`язати відповідача облаштувати каналізаційну мережу з дотриманням санітарних норм і правил, що унеможливлюють потрапляння стоків до належного позивачу колодязя.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших проявів принципу змагальності у цивільному процесі.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши надані позивачем докази, врахувавши їх допустимість і достовірність, колегія суддів вважає, що позивачка не довела, що відповідачка створила перешкоди позивачці у користуванні належним їй колодязем, при цьому не підтвердила належними й допустимими доказами, що відповідачка ОСОБА_2 порушила межу земельної ділянки позивача.
Оскільки позивачка ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, що є її процесуальним обов`язком, визначеним статтями 12, 81 ЦПК України, не довела факту дійсного порушення її прав відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду – залишити без змін. 
Керуючись ст. 368, п.1 ч.1 ст.374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 жовтня 2024 року. 

Головуюча:                   

Судді