ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1707/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/762/24 Категорія: 310020000 	Колісник Л. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2024 року (у складі судді Колісник Л.О.) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що з жовтня 2010 року проживала з відповідачем однією сім`єю та вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Відповідач визнав батьківство і в актовому записі про народження записаний батьком дитини. Донька проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні. ОСОБА_2 матеріальної допомоги не надає, незважаючи на те, що він працездатний, матеріально забезпечений, стан його здоров`я задовільний та має можливість забезпечувати їх дитину. Позивач намагалась врегулювати з відповідачем питання матеріального забезпечення дитини в добровільному порядку, однак це виявилося неможливим. ОСОБА_1 просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.08.2024 позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Рішення мотивовано тим, що відповідачем не надано доказів про те, що є обставини, які перешкоджають йому брати участь в утриманні неповнолітньої дитини, та переважають інтереси самої дитини в такій мірі, яка звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на її утримання. Також, суд зазначив, що позивач сама не може утримувати доньку та нести одноособово витрати, пов`язані з її вихованням, а тому з ОСОБА_2 необхідно стягнути аліменти на утримання та виховання дитини ОСОБА_3 . Також суд зазначив, що не бере до уваги надані представником відповідача докази, оскільки вони подані з порушенням порядку та строків їх подання.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.08.2024 та стягнути з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування вимог скарги зазначає, що вказане рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без повного з`ясування обставин справи. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що на утриманні відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей, на яких вже стягуються аліменти, сумарний розмір яких становить 66,7% від його заробітку, в зв`язку з чим він не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу. 
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Згідно з пунктами 1, 3 частини 6 цієї статті для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів доходить наступних висновків. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що під час проживання однією сім`єю у сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 69 від 20.03.2012 (а.с. 3). Дитина проживає разом із позивачем ОСОБА_1 та знаходиться повністю на її утриманні.
Стаття 52 Конституції України передбачає, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.
В своїй скарзі ОСОБА_2 просить поновити строк для подання доказів до суду апеляційної інстанції, а саме: рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області в справі № 697/1084/24 від 09.07.2024; рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області в справі № 697/1201/24 від 18.10.2021; рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області в справі № 697/762/24 від 29.08.2024; довідка Філії «МХП Логістика» ПрАТ «МХП» № 23/2 від 23.05.2024; довідка Філії «МХП Логістика» ПрАТ «МХП» № 23/3 від 23.05.2024; довідка Філії «МХП Логістика» ПрАТ «МХП» № 23/4 від 23.05.2024. Скаржник зазначає, що вказані вище документи суд першої інстанції залишив без розгляду, оскільки були подані з порушенням порядку та строків їх подання. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставини (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами як, зокрема, письмовими доказами (ч.1, п.1 ч.2 ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений, зокрема, у частині 2 статті 83 цього Кодексу (ч.1 ст.84 ЦПК України).
Згідно з частиною 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідження нових доказів проводиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18).
Докази подано відповідачем до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою. Передбачений статтями 83, 84 ЦПК України порядок подання та витребування доказів не дотримано.
Винятковість випадку для подання цих доказів суду апеляційної інстанції не встановлена. На виконання вимог частини 3 статті 367 ЦПК України доказів неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції, рівно як подання клопотання про витребування таких з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача, не надано.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів не приймає докази, які додані до апеляційної скарги.
Звертаючись до суду апеляційної інстанції зі скаргою, відповідач зазначає, що має двох неповнолітніх дітей, на яких сплачує аліменти, сумарний розмір яких становить 66,7% від його заробітку. Однак, апеляційний суд такі доводи вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що скаржник має на утриманні інших дітей.
Отже, з урахуванням зазначених вище вимог закону та наявних у справі матеріалів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров`я, отже здатен надавати допомогу на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини свого заробітку (доходу).
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідач не обмежений у праві звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються в частці від заробітку (доходу) на підставі статті 192 СК України або дійти згоди з ОСОБА_1 , як одержувачкою аліментів, щодо способу їх стягнення і відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 181 СК України вирішити це в судовому порядку.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстав для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова