Справа № 308/433/24

ПОСТАНОВА
 
                                     І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И    
 
04.12.2024                 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2024 року,  ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч грн. 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн 60 копійок).
Відповідно до постанови суду, - 21 листопада 2023 року о 17 год. 05 хв. в м. Ужгороді по вул. Митній, 38, водій ОСОБА_1  керував транспортним засобом марки BMW 116, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: дуже звужені зіниці, які не реагують на світло; порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився о 17 год. 35 хв. на місці зупинки, що зафіксовано за допомогою відеореєстраторів працівників поліції. Своїми діями  ОСОБА_1  порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що судом при винесенні оскаржуваної постанови не з`ясовано всіх обставин справи, будь-які докази, які б відповідали вимогам ст. 251 КУпАП, працівниками поліції не надано, що в своїй сукупності ставлять під сумнів достовірність відомостей внесених до протоколу про адміністративне правопорушення. Відеоматеріали, що містяться в справі, як відеодокази не містять факту підписання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить довідка про доставку SMS - повідомлення, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило. З огляду на наведене, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження і те що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, і ним подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що21.11.2023 року о 17 год. 05 хв. в м. Ужгороді по вул. Митній, 38, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки BMW 116, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: дуже звужені зіниці, які не реагують на світло; порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився о 17 год. 35 хв. на місці зупинки, що зафіксовано за допомогою відеореєстраторів працівників поліції, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Незважаючи на невизнання  ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого та апеляційного суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина  ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 099892 від 21.11.2023,яким зафіксовано обставини вчиненого адміністративного правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми, тому суд обґрунтовано визнав викладені у ньому відомості належним доказом у справі про адміністративне правопорушення; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8183690від 21.11.2023 про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, розпискою про залишення транспортного засобу марки BMW 116, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1  за адресою м. Ужгород, вул. Митна, 38,та відеозаписом події, яким засвідчено факт відмови водія  ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності, а тому є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому твердження останнього в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак наркотичного сп`яніння, окрім інших, віднесено: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів, що мало місце у випадку зупинки водія  ОСОБА_1 .

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Доводи  ОСОБА_1 , що не взято до уваги численні порушення зі сторони працівників поліції є безпідставними та такими, що не підтверджені доказами.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст. 267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено апеляційним судом, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст. 267 КУпАП. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.
Доводи апеляційної скарги про те, що з оглянутого в судовому засіданні диску з відеозаписом судом лише встановлено, що на цьому відеозаписі продемонстровано як  ОСОБА_1  відмовився проходити огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння та знаходячись на сидінні водія транспортного засобу, однак, будь-які докази того, що керував автомобілем, тим більше, що автомобіль рухався і був зупинений працівниками поліції, на відеозаписі відсутні, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що норми діючого КупАП та Інструкції не вимагають щоб факт керування був зафіксований на відеозаписі поліцейських, законом передбачено лише доведення такого факту доказами.
Разом з тим, на відеозаписі, що міститься на DVD-диску, який наявний в матеріалах справи - відображена подія, яка мала місце 21.11.2023, яка фіксувалася на бодікамери поліцейських у хронологічній послідовності. І з якого слідує, що ОСОБА_1 знаходиться у салоні автомобіля з увімкненими габаритами, світловими покажчиками. У салоні автомобіля ввімкнуті індикатори. Автомобіль знаходиться на проїжджій частині з активним рухом, а саме перехресті з круговим рухом. Підстави вважати, що автомобіль заглох відсутні. До того ж на 2 хв. 30 сек. відеозапису з назвою "export-h0arc" ОСОБА_1 особисто стверджує, що він "завіз дитину на танці, і їде в кадри". До того ж заперечення, які ОСОБА_1 навів у апеляційній скарзі, останній поліцейському не повідомляв. На даному відеозаписі також зафіксована пропозиція поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі, а також відмова ОСОБА_1 проходити такий огляд. (17 год. 38 хв.). На відеозаписі "video_2023-11-30_10-54-50" зафіксований факт порушення правил дорожнього руху, на підставі виявлення якого був зупинений ОСОБА_1 , а саме зафіксоване динамічний рух автомобіля останнього, який здійснює обгін інших автомобілів перед круговим перехрестям. Всі дії працівників поліції щодо складання протоколу зафіксовані на відеозаписі, а відтак підстав вважати, що зібрані докази сфальсифіковані у апеляційного суду немає.
Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи. Із вказаного відеозапису також убачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені передбачені ст. 268 КУпАП права та обов`язки, приписи ст. 63 Конституції України, у тому числі необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, наслідки проходження огляду та наслідки відмови від проходження огляду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта з приводу того, що його конституційне право про надання письмових пояснень, було знехтуване, після чого він відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №099892 - є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки на відеозаписі зафіксований факт роз`яснення ОСОБА_1 прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Останній не клопотав перед поліцейським щодо надання окремих пояснень, та не був позбавлений такого права під час розгляду справи у суді першої інстанції. Його письмові та усні доводи та заперечення враховані та оцінені суддею першої інстанції належним чином у сукупності з іншими доказами під час розгляду справи по суті.
Всупереч доводам ОСОБА_1 , апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Отже, будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційному суду не надано.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачений законом порядок і спосіб.

ОСОБА_1 , не зважаючи на загально прийняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинив грубе порушення правил дорожнього руху. Він, як водій повинен був розуміти існуючі додаткові обмеження щодо перебування в стані наркотичного сп`яніння особами, які здійснюють керування транспортними засобами, однак знехтував та проігнорував такими обмеженнями.

Отже, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене  ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага