Дата документу 13.11.2024 Справа № 334/3362/24

Запорізький апеляційний суд

 
Єдиний унікальний № 334/3362/24                 Головуючий у 1 інстанції: Фетісов М.В.
Провадження № 22-ц/807/2045/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року   м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А.,
секретар: Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОЖНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Серебрянников Денис Валерійович, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2024 року, повний текст якого складено 19 серпня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року АТ «ПУМБ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що 26 грудня 2019 року між сторонами був укладений кредитний договір № 2001502971501, на підставі якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом 20 000 гривень, який збільшено до 143 295 гривень. 
Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк у зв`язку з чим станом на 03 березня 2024 року має заборгованість в сумі 215 113,92 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 139 470,34 гривень та заборгованості за процентами в сумі 75 643,58 гривні. 
Позивачем на адресу місця проживання відповідача була направлена вимога про сплату боргу за кредитним договором, яка останнім не виконана. 
Постановою КМУ від 11.03.2020 на території України впроваджено дію карантину. 24.02.2022 на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України введено воєнний стан. Кредитною карткою відповідач користувався до 09 лютого 2024 року. Строки позовної давності позивачем не пропущені.
Зважаючи на викладене АТ «ПУМБ» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 215 113, 92 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2581, 37 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 215 113, 92 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судовий збір у сумі 2 581, 37 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Серебрянникова Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 139 470, 34 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача відсотки за кредитним договором, не врахував п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 і його представник адвокат Серебрянников Д.В. не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Представник банку про час і місце розгляду справи повідомлений через електронний кабінет, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, не сплативши своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, внаслідок чого має заборгованість в сумі 215 113,92 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 139 470,34 гривень та заборгованості за процентами в сумі 75 643,58 гривні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № 2001502971501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої він погодився з тим, що строк кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування в залежності від типу кредитної картки. Відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 20 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 47,88 % річних, платіжна дата 30 число місяця (а.с. 14 – зворот).
В подальшому розмір кредитного ліміту за договором № 2001502971501 був збільшений до 143 295 гривень, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту.
На підтвердження факту укладення кредитного договору позивач надав заяву від 26.12.2019 Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорт споживчого кредиту.
Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку з 26.12.2019 по 03.03.2024 заборгованість відповідача за вказаним договором, яким є заява від 26.12.2019, станом на 03.03.2024 складає 215 113,92 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 139 470,34 гривень та заборгованості за процентами в сумі 75 643,58 гривні (а.с. 36-76).
03 березня 2024 року АТ «ПУМБ» надіслано відповідачу ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про наявність заборгованості за кредитом в розмірі 215 113, 92 грн. та про необхідність її погашення (а.с. 33).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 03 березня 2024 року утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 139 470,34 грн.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в сумі 139 470,34 грн., тому апеляційним судом оскаржуване рішення суду в цій частині не переглядається.
ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції тільки в частині стягнення з нього відсотків за кредитним договором.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Судом встановлено, що в заяві № 2001502971501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, сторонами погоджено нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 47,88 % річних.
Таким чином, оскільки відповідач не вносив своєчасно платежі на погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до вимог законодавства та погоджених сторонами умов договору, нарахував проценти. 
Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за процентами станом на 03 березня 2024 року становить 75 643, 58 грн.
Відповідачем вказаний розмір заборгованості за процентами не спростовано, свого контррозрахунку не надано.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд, задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за процентами, не врахував положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
Так, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 2003 року доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року:
«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.»
Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені зміни не стосуються нарахування відсотків за користування кредитними коштами, тому у боржника залишається обов`язок сплачувати нараховані відсотки.
Втім, в п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців передбачено пільгу щодо звільнення від сплати відсотків за користування кредитом.
В матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, зазначених в п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Судом першої інстанції правильно зазначено, що проценти, які сторони погодили при укладанні кредитного договору є процентами, які передбачені статтею 1056-1 ЦК України і є простроченими в силу того, що вони не сплачені у строки, передбачені кредитним договором. Отже вони не є процентами, передбаченими частиною другою статті 625 ЦПК України. 
Також проценти за користування кредитом не є неустойкою (штрафами, пенею).
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у даному випадку не можуть бути застосовані до спірних правовідносин вимоги, передбачені пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Отже, доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до відповідача пільги щодо звільнення від сплати процентів не ґрунтуються на нормах законодавства.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2001502971501 від 26 грудня 2019 року в розмірі 215 113,92 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 139 470,34 гривень та заборгованості за процентами в сумі 75 643,58 гривні.
Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Серебрянников Денис Валерійович, залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2024 року в цій справі залишити без змін.
Дата складання повної постанови 13 листопада 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови. 
Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар
        
Е.А. Онищенко