ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 листопада 2024 року 	м. Дніпро	справа № 216/4744/24	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.09.2024 року (суддя Кузнецова Р.О.) у справі №216/4744/24 за позовом ОСОБА_1  до  Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,- 

                                                  В С Т А Н О В И В:      

ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному серії ЕНА № 2455514 від 23.06.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.;
провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем не порушувалися правила дорожнього руху, в його діях склад адміністративного правопорушення відсутній, що виключає підстави для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційного документу та застосування до нього адміністративного стягнення.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.09.2024 року в задоволені позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке останнього спірною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не порушив вимог ПДР, а тому у поліцейського були відсутні підстави для зупинення транспортного засобу позивача та як наслідок вимагати пред`явлення посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Зазначено, що в спірній постанові не зазначено які докази до неї додаються, а відтак належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного 
правопорушення немає. Крім того, на вимогу позивача поліцейським не надано можливості ознайомитися із відеозаписом на якому зафіксоване інкриміноване правопорушення, чим порушено право позивача. Також проігноровано право позивача на можливість скористатися правничою допомогою. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що відповідно до оскаржуваної постанови вбачається, що 23.06.2024, о 09 год. 45 хв. у м. Кривому Розі по вул. Таджикській 56, водій ОСОБА_1  керуючи вантажним транспортним засобом «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїхав під забороняючий дорожній знак 3.3 «Рух вантажних автомобілей заборонено» та під час розгляду справи водій не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 а), 2.1. а), б)  Правил дорожнього руху  України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1  ст. 126 КУпАП.
Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду. 
За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Як зазначено вище, у спірному випадку позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.
Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
Обов`язок водія мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського посвідчення водія передбачено пп.2.1, 2.4 ПДР України.
Так, відповідно до пп. 2.1 а, б) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон).
Згідно із п.2.4 а) ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Отже, не пред`явлення водієм на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом, становить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП. 
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Спірним у цій справі є питання правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП України за непред`явлення позивачем, який керував транспортним засобом, для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»  визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням  Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 32 цього Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та на вимогу поліцейського - пред`явити його.
Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія кореспондується із    обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ. 
Позивач як на один із доводів позовних вимог вказував на відсутність правових підстав для зупинки інспектором його транспортного засобу та, як наслідок, безпідставність вимоги пред`явлення документів на автомобіль та посвідчення водія.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими такі доводи позивача, оскільки  Закон України «Про національну поліцію» та Правила дорожнього руху встановлюють обов`язок водія, після зупинки транспортного засобу, на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки документи незалежно від того, які обставини слугували підставою для зупинки його транспортного засобу.
Словосполучення  «особа вчинила або має намір вчинити правопорушення», що міститься в п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» надає змогу поліцейському вимагати в особи пред`явлення нею документів незалежно від факту вчинення або ймовірного вчинення правопорушення.
Таким чином, ненадання водієм посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб створює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.
Факт непред`явлення водійського посвідчення на вимогу працівника поліції підтверджується відеозаписом з бодікамери.
При цьому, такий факт не заперечувався і самим позивачем, яким в позові зазначено про те, що посвідчення водія не було пред`явлено на вимогу поліцейського, оскільки, як вважав позивач, така вимога була неправомірною через відсутність підстав для зупинення транспортного засобу.
Отже, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, суд вважає доведеним.
Стосовно посилань скаржника, що на його вимогу поліцейським не надано можливості ознайомитися із відеозаписом на якому зафіксоване інкриміноване правопорушення, чим порушено право позивача, слід зазначити наступне. 
Так, судом було досліджено такий відеозапис і встановлено, що працівник поліції неодноразово надавав переглянути позивачу такий відеозапис, проте позивач вимагав надати відеозапис на якому зафіксоване розташування знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено». 
Водночас такі обставини не мають значення для розгляду цієї справи, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за не пред`явлення  посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційного документу, а не за порушення знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено».
Доводи позивача, що працівником поліції порушено право на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження, оскільки з наявного відеозапису з бодікамери не встановлено клопотання про намір скористатися правничою допомогою, доказів протилежного не надано. 
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.09.2024 року у справі №216/4744/24 – без змін.
Постанова    суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.       
Повний текст постанови складено 28.11.2024 
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк