ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 листопада 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/21467/24	
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.
          
          Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
                 у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
                  суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.
                  при секретарі - Альонішко С.І.,
          за участю представника апелянта – Баладиги С.П.,
          представника відповідача – Сербіна Д.С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИЛА:
В липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив поновити строк для подання позовної заяви;
- визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2024р., 29.02.2024р., 21.12.2023р., 30.11.2023р., 31.03.2023р., 31.10.2023р., 31.07.2023р., 30.06.2023р., 31.03.2023р., 28.02.2023р., 31.01.2023р., 31.12.2022р., 30.11.2022р., 31.07.2022р. про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, позбавлення щомісячної премії за липень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, жовтень 2023 року, листопад 2023 року, грудень 2023 року, лютий 2024 року, березень 2024 року та грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, жовтень 2023 року, листопад 2023 року, грудень 2023 року, лютий 2024 року, березень 2024 року у повному обсязі, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260 та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахування раніше виплаченої суми.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними наказів та зобов`язання вчинити певні дії -  залишено без руху,  з урахуванням факту пропуску позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою, позивачу необхідно подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати причини поважності (у разі їх наявності) пропуску строку звернення до суду та надати належні докази.
На виконання ухвали суду представником позивача 29 липня 2024 року подано до Одеського окружного адміністративного суду клопотання про усунення недоліків, в якій позивач зазначив, що йому не було відомо про притягнення до відповідальності та тим самим зменшення розміру заробітної плати, відповідачем дані накази до позивача не були доведені. Вказує, що саме відповідач, при розгляді даної справи, має довести про обізнаність позивача щодо оскаржуваних наказів командира. Лише після звернення за правовою допомогою до адвоката та у відповідь на адвокатський запит, яку отримано 05.06.2024 року позивачу стало відомо про порушене його право, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.
До клопотання додано заяву про поновлення строків, в якій представник позивача просить суд поновити позивачу строк для подання позовної заяви. Вказана заява обґрунтована тим, що позивач дізнався про причини зменшення заробітної плати лише 05.06.2024 року, до цього часу відповідач не повідомляв та не доводив позивачу інформацію про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.  Звертає увагу суду, що позовна заява ОСОБА_1 подана засобами поштового зв`язку «Укрпошта» 03.07.2024 року. Таким чином, позивач звернувся до суду саме 03.07.2024 року в межах місячного строку з моменту  отримання оскаржуваних наказів у відповідь на адвокатський запит 05.06.2024 року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду ОСОБА_1 відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними наказів та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильність та неповноту дослідження доказів і встановлення обставин у справі та застосування норм права, просить апеляційну скаргу задовольнити; ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що 01.05.2024 року адвокатом С. Баладига в інтересах позивача подано адвокатський запит Вих. №01052024-4 до Військової частини НОМЕР_1 з питанням щодо отримання довідки про нараховані та виплачені доходи ОСОБА_1 за весь період перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та у разі наявності підстав для зменшення розміру заробітної плати ОСОБА_1 , просив надати належним чином завірені документи, що підтверджують дані підстави. 05.06.2024 року представником апелянта отримано відповідь на адвокатський запит від Військової частини НОМЕР_1 Вих. №1312 від 28.05.2024 року до якого було додано додатки. Вказує, що докази отримання листа від Військової частини НОМЕР_1 Вих. №1312 від 28.05.2024 року саме 05.06.2024 року підтверджується копією конверта Укрпошта та витягом зі сайту Укрпошта по трекінг номеру 5450106042733. Таким чином, зазначає, що позивач дізнався про причини зменшення заробітної плати лише 05.06.2024 року, до цього часу відповідач не повідомляв та не доводив позивачу інформацію про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, в тому числі не доводив до позивача оскаржувані накази. Апелянт зазначає, що позивач звернувся до суду саме 03.07.2024 року в межах місячного строку з моменту отримання оскаржуваних наказів у відповідь на адвокатський запит 05.06.2024 року. Апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач подав адміністративний позов з пропуском строку звернення до суду, оскільки про оскаржувані накази апелянт (позивач) мав дізнатися раніше, а ніж отримав відповідь на адвокатський запит 05.06.2024 року. Позивач за весь час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 отримував стабільно одну і ту ж заробітну плату, при цьому навіть не припускаючи, що заробітну плату зменшують незаконно відповідними наказами командира, що оскаржуються позивачем.
12 вересня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну, який зареєстровано судом 13.09.2024 р., в якому представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна премія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації,   на підставі якої його було позбавлено премії, в даному випадку накладення на позивача дисциплінарного стягнення. 
Суд першої інстанції зазначив, що подання позивачем у липні 2024 року позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2024р., 29.02.2024р., 21.12.2023р., 30.11.2023р., 31.03.2023р., 31.10.2023р., 31.07.2023р., 30.06.2023р„ 31.03.2023р., 28.02.2023р., 31.01.2023р., 31.12.2022р., 30.11.2022р., 31.07.2022р. про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення та позбавлення щомісячної премії, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні. 
Суд першої інстанції вважав, що позивач не навів достатніх обґрунтувань, та не довів належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частин другої та третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У частині п`ятій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані  статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої  разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до ч.2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З матеріалів справи вбачається,  що позивач оскаржує накази командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2024р., 29.02.2024р., 21.12.2023р., 30.11.2023р., 31.03.2023р., 31.10.2023р., 31.07.2023р., 30.06.2023р., 31.03.2023р., 28.02.2023р., 31.01.2023р., 31.12.2022р., 30.11.2022р., 31.07.2022р. про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, позбавлення щомісячної премії за липень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, жовтень 2023 року, листопад 2023 року, грудень 2023 року, лютий 2024 року, березень 2024 року та грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"
При цьому, з позовом до суду позивач звернувся 03.07.2024 року засобами поштового зв`язку “Укрпошта”.
Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду позивач послався на те, що позивач дізнався про накази лише 05.06.2024 року після отримання відповіді на адвокатський запит.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 інформацію, чи доводились до відома ОСОБА_1 накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2024р., 29.02.2024р., 21.12.2023р., 30.11.2023р., 31.03.2023р., 31.10.2023р., 31.07.2023р., 30.06.2023р„ 31.03.2023р., 28.02.2023р., 31.01.2023р., 31.12.2022р., 30.11.2022р., 31.07.2022р. про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення; позбавлення щомісячної премії за липень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, жовтень 2023 року, листопад 2023 року, грудень 2023 року, лютий 2024 року, березень 2024 року та грошової винагороди, передбаченої  постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", надати докази, що такі накази доводились до відома ОСОБА_1 , та яким чином (під підпис, через засоби поштового зв`язку). 
01.11.2024 року до суду через систему “Електронний суд” на виконання вищезазначеної ухвали від представника відповідача надійшла заява, яка зареєстрована судом 04.11.2024 року, в якій представник повідомляє, що  накази Військової частини НОМЕР_1 про притягнення військовослужбовців військової частини до дисциплінарної відповідальності за підсумками службової діяльності доводяться особовому складу військової частини на службовій нараді, про що свідчить підпис начальника штабу - заступника командира військової частини. Також на виконання вищезазначеної ухвали Військова частина НОМЕР_1 направляє на адресу суду копії наказів командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до дисциплінарної відповідальності за підсумками оперативно-службової діяльності за лютий та березень 2024 року.
Відповідно до положень ст. 83-86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до п. 2 розділу 4 порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України який затверджено Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608  Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Надаючи оцінку зазначеним доказам, з урахуванням норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів, що прийняті стосовно позивача накази доводились йому під підпис і що позивач знав про їх існування.
При цьому, колегією суддів встановлено, що з наданих копій наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.02.2024 № 13 Про притягнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до дисциплінарної відповідальності за підсумками оперативно-службової діяльності за лютий 2024 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2024 № 27 Про притягнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до дисциплінарної відповідальності за підсумками оперативно-службової діяльності за березень 2024 року, вказані накази містять підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з ними 11.05.24 р. (а.с. 97, 98). 
З протоколу бесіди від 11.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 під час бесіди повідомив про те, що йому невідомо, за які проступки його неодноразово притягували до дисциплінарної відповідальності.
01.05.2024 року адвокатом позивача було здійснено запит, про нараховані та виплачені доходи ОСОБА_1 та 05.06.2024 року отримана відповідь з додатками наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Колегія суддів, не приймає до уваги доводи відповідача про те, що з 11.05.2024 року ОСОБА_1 було відомо про прийняті стосовного нього накази про порушення ним військової дисципліни, оскільки під час бесіди, яка оформлена протоколом,  позивачу доведено інформацію стосовно систематичного порушення ним військової дисципліни під підпис, оскільки з зазначеного протоколу бесіди вбачається, що у ньому відсутні посилання на відповідні накази або дати їх прийняття.
Крім цього, колегією суддів встановлено, що накази про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 від 19.02.2024 року, та 31.03.2024 року доведений до позивача 11.05.2024 року та отриманий адвокатом на його запит 05.06.2024 року. 
Колегія суддів зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Вказаний висновок сформовано в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Позивач, посилаючись на поважність причин пропуску строку, зазначає що тільки 05.06.2024 року після отримання відповіді на адвокатський запит, до якої було додано витяги з наказів, дізнався про причини зменшення заробітної плати, до цього часу відповідач не повідомляв та не доводив позивачу інформацію про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.  Оскільки позивач за весь час проходження військової служби отримував стабільну заробітну плату, то не припускав, що його заробітна плата незаконно зменшується відповідачем.
У аспекті вказаних висновків колегія суддів  зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії права на суд, може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  КАС України  певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Частина друга  статті 44 КАС України  покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Для цього позивач як особа, зацікавлена у поданні позову, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Колегією суддів встановлено, що тільки 11.05.2024 року позивачу було доведено про те, що від неодноразово порушував військову дисципліну, та ознайомлено з двома наказами за лютий та березень 2024 року, і як вбачається з матеріалів справи, 01.05.2024 року адвокатом позивача невідкладно було вчинено дії, щодо з`ясування обставин, що призвели, на думку позивача, до порушення його прав. До 11.05.2024 року доказів сповіщення позивача про порушення ним військової дисципліни матеріали справи не містять.
З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що позивач є військовозобов`язаним, здійснює дії щодо захисту та оборони України, за відсутності доказів про належне повідомлення позивача про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що тільки 05.06.2024 року після отримання відповіді на адвокатський запит, до якої було додано витяги з наказів, позивач достеменно дізнався про причини зменшення заробітної плати. 
Таким чином, колегія суддів вважає причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом поважними, оскільки з позовом позивач звернувся до суду у місячний строк з дня отримання відповіді на адвокатський запит та витягів з наказів про притягнення його до відповідальності.
Право особи на доступ до правосуддя гарантоване  статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті  Конституції України  кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань та посадових осіб.
Відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium, рішення від 17 січня 1970 року, заява №     2689/65) висловлено позицію про те, що в демократичному суспільстві, у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04 грудня 1995 року в справі «Беллет проти Франції» (Bellet V., France, рішення від 04 грудня 1995 року, заява №     23805/94), в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватися таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.
Згідно ч. 1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід розцінюється як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 3  ст. 312 КАС України  у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до п. 5 ч. 1  ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду.
Відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до необґрунтованого прийняття судового рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись  ст. ст. 294, 308, 310, 320, 321, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року  скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 28.11.2024  року.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик