ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 грудня 2024 року           справа №200/1687/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А. ,  Геращенка І.В. , розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  Державної казначейської служби України  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 р. у справі  № 200/1687/24 (головуючий І інстанції Голошивець І.О. ) за позовом   ОСОБА_1  до  Державної казначейської служби України  про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії ,- 

                                                                ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі-відповідач, ДКС), у якому просив: 
Визнати протиправними дії Державної Казначейської Служби України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, що становить 5367,80 грн, та 1556,21грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання;
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, що становить 5367,80 грн, та 1556,21грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року задоволено частково позов, а саме суд:
Визнав протиправними дії Державної казначейської служби України (ЄДРПОУ: 37567646) щодо невиплати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) інфляційних втрат у сумі 2 855,67 грн., нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання держави за період з 29 червня 2023 року до 16 січня 2024 року на суму 323 307,65 грн.
Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) інфляційні втрати у сумі 2 855,67 грн., нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання держави за період з 29 червня 2023 року до 16 січня 2024 року на суму 323 307,65 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовив.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмовити задоволені позовних вимог.
В обґрунтування скарги зазначено, зокрема, що в Казначействі відсутні рахунки боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, виконавчий лист відповідно до пункту 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі – Порядок №845) передано на виконання за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (далі – Бюджетна програма КПКВК 3504040).
Пунктом 3 розділу ІІ Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі – Закон № 4901-VI, Закон про гарантії)  визначено, що заборгованість (за рішеннями судів, які виконуються Казначейством) погашається в такій черговості: у першу чергу - заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу - заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; - у третю чергу - заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.
Таким чином, заборгованість перед позивачем за виконавчим листом у справі № 200/2802/20 віднесена до першої черги.
Згідно з абзацом 6 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI, бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Законами України про Державний бюджет України за КПКВК 3504040 передбачено такі асигнування:; на 2023 рік - 100,00 млн. грн; на 2024 рік на суму 16,60 млн гривень.
У зв`язку з настанням черговості 17.01.2024 Казначейством виконано виконавчий лист по справі № 200/2802/23.
Скаржник зазначає, що свої зобов`язання щодо виконання виконавчого листа по справі № 200/2802/20-а перед позивачем Казначейство виконало в повному обсязі.
Єдиними актами законодавства, що передбачають можливість нарахування компенсації за прострочення виконання судових рішень є Закону № 4901-VI та Порядок № 845.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 20.01.2024 Казначейством нарахована компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів при виконанні виконавчого листа по справі №200/2802/20-а у сумі 323307,65 гривень, яка перебуває за бюджетною програмою КПКВК 3504040 та віднесена до третьої черги погашення заборгованості.
Законом про гарантії не передбачено нарахування індексу інфляції за несвоєчасне виконання рішення суду.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 5 Закону про гарантії держави, Казначейством вже нараховано позивачу компенсацію за несвоєчасне виконання виконавчого листа, отже стягнення інфляційних втрат на користь ОСОБА_1 призведе до подвійного стягнення коштів та вважається необґрунтованими втратами бюджетних коштів та матиме наслідком заподіювання збитків Державі та спричинення матеріальної шкоди Казначейству.
Скаржник посилається на помилкове застосовані висновку у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 справи № 420/2411/19) 
Так, висновки щодо застосування норми права (частина друга статті 625 ЦК України, частина перша статті 5 Закону про гарантії), викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, зводяться до того, що стягувач має право на стягнення коштів у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, нараховані згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виключно: за рахунок боржника, а не за рахунок коштів державного бюджету.
У правовідносинах у справі №200/2802/20 Казначейство виступає винятково органом, який уповноважено на погашення заборгованості держави за рішенням суду та не є боржником у розумінні статті 625 ЦК України.
На думку скаржника, суд всупереч нормам матеріального права дійшов до хибного висновку щодо правового статусу Казначейства як боржника та безпідставно застосував частину другу статті 625 ЦК України, стягнувши з державного бюджету кошти у вигляді інфляційних втрат внаслідок тривалого виконання судового рішення.
Закон про гарантії є застосовним до правовідносин (випадків) виконання судових рішень винятково про стягнення коштів зі створених Державою юридичних осіб (зокрема, державних органів).
Скаржник звертає увагу, що ані Закон про гарантії, ані Порядок №845 не передбачають правових підстав для нарахування та стягнення індексу інфляції за порушення строку перерахування коштів на погашення заборгованості за рішенням суду, а Закон про Державний бюджет України (бюджетна програма для забезпечення виконання рішень суду) не передбачає видатків для такої виплати.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.07.2020 року по справі №200/2802/20, яке набрало законної сили 23.09.2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії, без обмеження максимального розміру, ОСОБА_1   починаючи з 01 січня 2016 року, на підставі довідки № 334лк від 29.09.2019 року, виданої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Донецькій області, на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2018 року в справі № 219/9521/16-а, із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення в наступних розмірах: посадовий оклад – 2500 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням майор міліції 2000 грн., надбавка за вислугу років 35% - 1575 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань – 63% - 3827, 25 грн., премія 48,6% - 4812, 50 грн., всього 14 714, 75 грн.
На виконання вказаного рішення суду, Донецьким окружним адміністративним судом 07 жовтня 2020 року видано виконавчий лист.
Ухвалою Донецького адміністративного суду від 21 лютого 2022 року по справі №200/2802/20 змінено спосіб і порядок виконання рішення суду від 03.07.2020 року у справі № 200/2802/20-а в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити виплату різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2016, встановивши новий спосіб і порядок виконання рішення: “Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 різницю між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 по 22.09.2020 у сумі 323 307 (триста двадцять три тисячі триста сім) грн. 65 коп.”
На виконання ухвали від 30 січня 2023 року про видачу дублікату виконавчого листа, позивачу, 30 січня 2023 року, видано дублікат виконавчого листа.
28 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області із заявою про прийняття виконавчого документу по справі №200/2802/20, в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист по справі №200/2802/20 та відкрити виконавче провадження.
Листом від 13.04.2023 року № 04-19-10/1107 Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області повідомив, що задля належного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/2802/20-а позивачу необхідно надати завірену належним чином копію ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року по справі №200/2802/20-а про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
На виконання вимог листа Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області  від 13.04.2023 року № 04-19-10/1107, позивачем 18 квітня 2023 року сформовано та направлено заяву з доданою до неї   ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року по справі №200/2802/20-а про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
08 червня 2023 року та 10 вересня 2023 року позивач звертався до Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області  із заявами, в яких просив надати інформацію про хід виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року по справі №200/2802/20-а.
Листами від 15.06.2023 року № 04-19-10/1842 та від 19.09.2023 року № 04-19-10/2875 Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області  повідомив, що виконання дублікату виконавчого листа на користь ОСОБА_1 по справі №200/2802/20-а буде здійснено Державною казначейською службою України у черговому порядку за бюджетною програмою КПКВ 3504040 “Забезпечення виконання рішення суду, що гарантовані державою” в межах бюджетних асигнувань, що визначаються законом про Державний бюджет України згідно черговості, що склалась на час пред`явлення виконавчих документів до виконання.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів, щодо невиконання рішення суду, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6119/23 від 30 листопада 2023 року, було вирішено: позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнано протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України, щодо невиконання, протягом тривалого часу, дублікату виконавчого листа по справі №200/2802/20-а виданого 30 січня 2023 року про стягнення на користь ОСОБА_1 різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 по 22.09.2020 у сумі 323 307 (триста двадцять три тисячі триста сім) грн 65 коп.
Стягнуто з Державної казначейської служби України   (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6: код ЄДРПОУ 37567646) на користь ОСОБА_1 (адреса:    АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.”
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/6119/23 від 29 лютого 2024 року, постановлено: апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 200/6119/23 - залишити без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 200/6119/23 - залишити без змін.
Матеріалами справи, а саме, відзивом відповідача, позовною заявою позивача та копією платіжної інструкції №1400011 від 17.01.2024, підтверджено, що на рахунок позивача від Державної казначейської служби України надійшли кошти у сумі 323  307,65 грн. – “призначення платежу 3504040; 2800; стяг.заб.; зг. в/д Донецький окружний адміністративний суд 200/2802/20-а від 30.01.2023 на кор. ОСОБА_1 ”.
Таким чином, станом на 17.01.2024 року Державною казначейською службою України були виконані зобов`язання щодо виконання рішення суду по справі №200/2802/20-а перед ОСОБА_1 .
Позивач отримавши вищезазначені зараховані на його особистий рахунок кошти, звернувся із заявою до Головного управління державної казначейської служби України в Донецькій області від 20.01.2024 року, в якій просив нарахувати та виплатити на його користь 5341,22 грн., що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 29.06.2023 по 16.01.2024 року включно, та 1556,21 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період.
Державною казначейською службою України на заяву позивача було надано відповідь від 09.02.2024 №5-11-11/3063, в якій було зазначено наступне: відповідно до частини першої статті 5 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” (далі - Закон про гарантії), у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Частиною другою статті 5 Закону про гарантії передбачено, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. При цьому, абзацом першим пункту 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, (далі – Порядок) передбачено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів. Згідно із абзацом четвертим пункту 50 Порядку компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду та виконавчих документів за черговістю надходження заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону про гарантії. Відповідно до пункту 51 Порядку у рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначається, зокрема, реквізити рахунків стягувача. При цьому, у заяві позивача не вказано реквізитів банківського рахунку, на який необхідно перерахувати кошти. Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію. Таким чином, необхідно надати реквізити банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти, у форматі ІВАN (у разі наявності - довідку банку). Відповідно до підпункту 2 пункту 11 Порядку нарахування компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів у справі № 200/2802/20-а відкладається до отримання Казначейством запитуваної інформації. Додатково необхідно зазначити, що інших виплат за порушення встановленого Законом про гарантії строку перерахування коштів при виконанні судового рішення про стягнення коштів за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду законодавством не передбачено.
Відповідно до копії доповнення до заяви від 20.01.2024, 12.02.2024 позивачем на адресу Державної казначейської служби України, на виконання вимог листа відповідача від 09.02.2024 було надіслано скан-копію реквізитів банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти у форматі IBAN. 
Позивачем на адресу відповідача 09.03.2024, було надіслано запит в якому він зазначив, що до теперішнього часу зазначених до відшкодування коштів ним отримано не було та просив повідомити його про терміни перерахунку зазначених ним коштів.
Відповідно копії відповіді відповідача від 19.03.2024 №5-11-11/5870 на запит позивача,  зазначено: на обліку у Казначействі за бюджетною програмою “Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою” (далі - Програма 3504040) з 28.03.2023 обліковувався виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/2802/20-а про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача коштів у сумі 323 307,65 гривень. Казначейством, в порядку черговості здійснено виконання вищевказаного виконавчого листа, 17.01.2024 відповідно до статті 5 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” та пунктів 50-51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, після погашення основної заборгованості, листом, на користь позивача нарахована компенсація у сумі 5 367,80 гривень. Компенсація у розмірі трьох відсотків за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів підлягає виплаті за третьою чергою Програми 3504040. Законом України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” за Програмою 3504040 передбачено 100,00 млн гривень. У 2024 році Казначейством виконано судових рішень, які відносилися до першої черги погашення заборгованості за Програмою 3504040, на суму 16,60 млн гривень. На сьогодні у Казначействі за Програмою 3504040 обліковується: невиконаних виконавчих документів на загальну суму 106,89 млн гривень, які відносяться до першої черги погашення заборгованості; невиконаних виконавчих документів на загальну суму 364,46 млн гривень, які відносяться до другої черги погашення заборгованості; невиконаних виконавчих документів на загальну суму 6 651,61 млн гривень, які відносяться до третьої черги погашення заборгованості. 
Враховуючи абзац другий підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, пункт 3 Порядку № 845, Прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, виконання Казначейством судових рішень, які відносяться до другої та третьої черги погашення заборгованості за рахунок коштів бюджетної програми, не здійснюється до повного виконання судових рішень, які відносяться до першої черги. Відповідно до норм чинного законодавства Казначейство не наділене повноваженнями щодо зміни черговості виконання судових рішень чи збільшення обсягу бюджетних призначень.
Саме Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, шо забезпечує формування та реалізує державну фінансову і бюджетну політику; відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування; складає розпис Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями та вносить зміни до нього. Казначейство, переймаючись проблематикою, пов`язаною із значною тривалістю виконання рішень судів, постійно звертається до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності визначення у Законі про Державний бюджет України достатнього обсягу коштів за Програмою 3504040, шо дозволило б виконувати гарантовані державою судові рішення у встановлені законом строки. Додатково роз`яснюємо, шо Казначейству законодавством не встановлено повноважень здійснювати нарахування індексації та проводити інші перерахунки сум, що підлягають сплаті на підставі Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”.
З копії листа від 01.03.2024 року №5-05-1-05/4621, скерованого на адресу Міністерства фінансів України, вбачається, що Казначейство зазначає, що ним протягом січня-лютого 2024 року за КПКВК 3504040 виконано судових рішень на суму 12,26 млн. грн. Залишок коштів складає 87,74 млн. гривень. Отже на сьогодні для виконання рішень судів, що знаходяться на обліку за КПКВК 3504040 за І-ІІІ чергами, не вистачає щонайменше 7  267,6 млн. гривень. Враховуючи вищевикладене, керуючись п.49 Порядку, відповідач просив збільшити бюджетні призначення за КПКВК 3504040 у 2024 році на суму 7  267,6 млн. грн. у передбачений бюджетним законодавством спосіб.  
Матеріали справи містять копію Рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів затвердженого Головою Державної казначейської служби України від 04.03.2024 року за №1, в якому зазначено суму нарахованої компенсації – 5  367,80 грн., яку розраховано зі суми 323  307,65 грн. (сума заборгованості) х 3 % (відсоткова ставка) / 365 (кількість днів у році) х 202 (кількість днів прострочених).
Позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою, просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати на його користь 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, що становить 5367,80 грн. та 1556,21 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання, та як похідна вимога стягнути з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, що становить 5367,80 грн., та 1556,21 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон № 4901-VI.
Згідно з частиною 2 статті 2 цього Закону, його дія не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.
Частиною 1 статті 3 Закону № 4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є. 
Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Закону № 4901-VI стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
За змістом частин 1 - 3 статті 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі – рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі – Порядок №845).
Відповідно до пункту 2 Порядку №845, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.
Відповідно до пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). 
Відповідно до пункту 35 Порядку №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.
Згідно з пунктом 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:
1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;
2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.
У разі коли у виконавчих документах, які надійшли до Казначейства, визначено боржником Кабінет Міністрів України, у якого відсутні рахунки в Казначействі, безспірне списання коштів здійснюється Казначейством за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Згідно з пунктом 48 Порядку № 845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.
У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Строки перерахування коштів перериваються на період усунення обставин, визначених у пунктах 11, 13 та 49 цього Порядку.
Відповідно до пункту 49 Порядку №845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.
Колегія суддів зазначає, що на територіальні органи Державної казначейської служби України покладено обов`язок виконати рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі неможливості виконання рішення суду протягом двох місяців, обов`язок виконати таке рішення має Державна казначейська служба України у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей шляхом безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень у порядку черговості надходження виконавчих документів. 
Пунктом 50 Порядку № 845 визначено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів:
Казначейством, якщо боржником є державний орган;
державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.
Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”.
З метою забезпечення гарантій виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», законодавець визнав достатнім строк у три місяці для перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів, і передбачив відповідальність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за порушення такого строку у вигляді виплати стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
При цьому, законодавством чітко передбачено, що виплаті компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів передує заява стягувача. 
Матеріали справи свідчать та підтверджується скаржником, що позивач звертався з запитом до Головного управління державної казначейської служби України в Донецькій області та Державної казначейської служби України.
На вказаний запит про нарахування компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, була отримання відповідь ГУ ДКС та ДКС України про відсутність підстав для нарахування компенсації, тобто ДКС України та ГУ ДКС, як територіальний орган Казначейства, прийняв заяву позивача, розглянув її та надав відповідь щодо відсутності підстав для її виконання.
Отже, на думку суду, вказана заява позивача, про яку йдеться мова у відповіді ДКС України  та ГУ ДКС є належним доказом додержання позивачем своїх обов`язків. 
Верховний Суд уже висловлював висновок щодо застосування Закону №4901-VI до спорів, що виникають унаслідок відмови в нарахуванні/виплаті компенсації за несвоєчасний перерахунок стягувачеві коштів на підставі рішення суду, резолютивна частина якого передбачає звернення стягнення на кошти Державного бюджету України, а не одного з суб`єктів, що перелічений у статті 2 Закону №4901-VI.
У постанові від 23 вересня 2020 року у справі №П/811/169/16 Верховний Суд зазначив, що механізм виплати коштів за судовими рішеннями, що передбачають стягнення з Державного бюджету України, розроблено з метою вчасного та безумовного виконання державою своїх зобов`язань щодо виконання рішень суду. Однією із таких гарантій є запровадження додаткової відповідальності за несвоєчасне виконання судових рішень у вигляді виплати компенсації, передбаченої статтею 5 Закону № 4901-VI. Це означає, що у разі порушення органом Казначейства строків виплат, що здійснюються за судовими рішеннями, що передбачають виплати за рахунок бюджетних асигнувань, стягувач має право на отримання компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виключенням є лише випадки, коли стягувачами за судовими рішеннями є організації, що фінансуються та утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Так, Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі №825/370/17 (за подібних підстав та предмету позову) дійшов висновків, що стаття 5 Закону №4901-VI передбачає обов`язок нарахування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу.
03 жовтня 2023 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №686/7081/21, у якій відступила від висновку щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у правовідносинах, що виникли у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про стягнення моральної шкоди за Законом № 266/94-ВР, сформульованого у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17656/16.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що « у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.
У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення ».
Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів уважає необґрунтованими аргументи ДКС про неправильне застосування судом норм Закону № 4901-VI.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції , п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі Immobiliare Saffi проти Італії , заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).
Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі Войтенко проти України від 29 червня 2004 року № 18966/02).
Суд зазначає, що позивач, отримавши рішення місцевого суду про стягнення на його користь сум та пред`явивши це рішення, до органу казначейської служби, мав законні сподівання на його безперешкодне та швидке виконання.
 Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.
Так, у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) ЄСПЛ неодноразово постановляв, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.
У пункті 1 статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 №475/97-ВР зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції", а ст.ст. 13 і 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права" та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Враховуючи наведене, суд вважає правомірними висновки суду першої інстанції стосовно наявності у позивача права на отримання компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, передбаченої Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 5 Закону №4901-VI підтримана у постановах Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №820/3052/17, від 19.08.2020 у справі №826/7444/16, від 18.06.2019 у справі №806/2492/17, від 09.09.2019 у справі №809/713/17,  від 19 грудня 2023 року у справі № 380/8020/22,від 29 лютого 2024 року  у справі № 620/1788/21, від 16 травня 2024 року у справі №420/19078/23.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи в оскаржуваній частині, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права в цій частині, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в оскаржуваній частині.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 р. у справі  № 200/1687/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 18 грудня 2024 року.

Суддя-доповідача                                                                           Е.Г. Казначеєв

Суддя                                                                                               І.В. Геращенко

Суддя                                                                                               А.А. Блохін