ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 758/2486/20
 
провадження № 61-6675 св 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
треті особи: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гришка Володимира Михайловича на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.              Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва»), ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
01 листопада 2019 року сталося залиття вказаної квартири. Згідно з актом комісії КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району                      м. Києва» від 08 листопада 2019 року залиття сталося внаслідок пошкодження трубопроводу холодного водопостачання в межах відповідальності мешканців квартири АДРЕСА_2 , розташованої вище, власником якої є ОСОБА_2 
Вказувала, що наслідок залиття квартири їй було спричинено матеріальну шкоду. Згідно з локальним кошторисом на ремонтні роботи від 15 листопада 2019 року, складеним будівельною підрядною організацією ТОВ «Укргідроспецбуд», вартість ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 становить 177 288, 28 грн. 
Окрім цього, внаслідок неправомірних дій відповідача їй завдано і моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормально ним користуватися, тривалому порушенні нормальних побутових умов, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, погіршенні стану здоров`я. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду оцінює у 10 000 грн.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири, 177 288, 28 грн та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі                          177 288, 28 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, а всього 182 288, 28 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що залиття квартири АДРЕСА_1 сталося внаслідок пошкодження трубопроводу холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 , що підтверджується актом комісії КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 08 листопада 2019 року. Обов`язок по забезпеченню схоронності свого житла, санітарно-технічного та іншого обладнання в квартирі, пошкодження якого в даному випадку призвело до залиття квартири позивачки, має нести саме відповідач, який не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у завданні позивачці шкоди. Тому суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума завданої майнової шкоди в розмірі 177 288, 28 грн, який підтверджено наданими позивачкою доказами. 
Оскільки залиття квартири призвело до змін в житті ОСОБА_1 , докладання додаткових зусиль для нормалізації свого життя, суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, розмір якої визначено судом з урахуванням характеру й тривалості моральних страждань позивачки, принципу розумності та справедливості.
 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - адвокат Гришко В. М. подав до апеляційного суду 16 лютого 2024 року апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Гришком В. М., залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів щодо повноважень адвоката Гришка В. М. на представництво інтересів ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, а також надання клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
 
На виконання вимог ухвали апеляційного суду 14 березня 2024 року адвокат                  Гришко В. М. подав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучив ордер на надання правничої (правової) допомоги                     ОСОБА_2 , а також заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій зазначив, що копію рішення суду першої інстанції від 22 листопада 2023 року він отримав в суді 31 січня 2024 року, а тому, звернувшись з апеляційною скаргою 16 лютого 2024 року, не пропустив строк на апеляційне оскарження, встановлений ЦПК України, з дня отримання копії оскаржуваного судового рішення. Також у заяві адвокат Гришко В. М. зазначив, що отримання копії рішення на електронну адресу 16 січня 2024 року не вказує на пропуск строку на апеляційне оскарження.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року продовжено строк, терміном у десять днів, для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Київського апеляційного суду від 11 березня 2024 року. 
Суд керувався тим, що копію оскаржуваного судового рішення адвокат                               Гришко В. М. отримав на свою електронну пошту 16 січня 2024 року, тому звернувшись з апеляційною скаргою 16 лютого 2024 року, пропустив строк на апеляційне оскарження, який сплив 15 лютого 2024 року. Заявнику слід подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для його поновлення. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року визнано неподаною та повернуто особі, що її подала. Роз`яснено право повторного звернення, у разі, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху від 18 березня 2024 року адвокат Гришко В. М. отримав 25 березня 2024 року, а відтак останнім днем строку для усунення недоліків апеляційної скарги було 04 квітня 2024 року. Із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження (на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 18 березня 2024 року) адвокат Гришко В. М. звернувся 09 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд», тобто поза межами встановленого судом строку для усунення недоліків апеляційної скарги, який не просив поновити. Тому апеляційний суд не врахував цю заяву. 
Також апеляційний суд зауважив, що адвокат Гришко В. М. неодноразово звертався до суду першої інстанції щодо направлення копії повного тексту оскаржуваного судового рішення від 22 листопада 2023 року на його електронну адресу (а. с. 61, 62, 63, т. 2), зазначаючи її як засіб зв`язку в поданих до суду першої інстанції документах (а. с.184, 194, 216, т. 1), тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Допустимим доказом, що підтверджує вручення судового рішення, надісланого в електронній формі, є довідка про доставку електронного листа (постанова Верховного Суду від 23 серпня 2023 року у справі № 380/24487/21). 
Суд апеляційної інстанції визнав безпідставними та необґрунтованими доводи заявника про те, що отримання ним копії рішення 16 січня 2024 року на електронну адресу не вказує на пропуск строку.
З огляду на те, що недоліки апеляційної скарги в повному обсязі не усунуто, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню як неподана.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У квітні 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник                                     ОСОБА_2 - адвокат Гришко В. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року й передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Підставою касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2021 року у справі № 914/1191/20, від 28 січня 2021 року у справі № 260/1888/20, від 19 лютого 2021 року у справі № 909/541/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2024 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано матеріали цивільної справи № 758/2486/20 із Подільського районного суду м. Києва.
 
У червні 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Гришка В. М. мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, повертаючи як неподану апеляційну скаргу, не врахував, що суд першої інстанції не виконав свій процесуальний обов`язок щодо надсилання копії повного тексту судового рішення стороні відповідача. Повний текст рішення суду першої інстанції від 22 листопада 2023 року був розміщений на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) 17 січня 2024 року, що не вказує на обізнаність сторін про його прийняття; копію рішення представник ОСОБА_2 - адвокат Гришко В. М. отримав в суді першої інстанції 31 січня 2024 року. 
Зазначає, що неотримання повного судового рішення в день його складення в силу прямої вказівки закону є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження, а право на таке поновлення у разі подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного судового рішення є безумовним і не потребує доведення апелянтом того, що несвоєчасне вручення повного судового рішення унеможливило подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Також звертає увагу на те, що надсилання копії рішення на електронну адресу представника не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства щодо порядку надсилання судових рішень, а оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не скасовує обов`язку суду видати (надіслати) копії судових рішень учасникам справи; факт отримання копії рішення суду засобами електронної пошти не спричиняє правових наслідків; день належного вручення копії судового рішення може бути встановлено виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні або розписки про отримання копії судового рішення. При цьому заявник посилається на відповідні висновки Верховного Суду.
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, позбавив заявника права на перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції, що вказує на порушення права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Гришка В. М. підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає. 
 
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).
 
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
 
У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
У статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
До апеляційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності) (пункт 4 частини четвертої статті 356 ЦПК України).
 
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє в відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Системний аналіз змісту частини третьої статті 357 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що на підставі вказаної процесуальної норми суд має право залишити апеляційну скаргу без руху з двох підстав: 1) якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або 2) якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.
 
При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку (у разі її не подання разом з апеляційною скаргою) або вказати інші підстави для поновлення строку (за умови визнання судом підстав, вказаних заявником у клопотанні про поновлення строку неповажними).
 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що право на суд включає в себе не тільки право ініціювати провадження, а й право розраховувати на розгляд спору судом (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2002 року у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99, пункт 25; від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява № 377/02, пункт 52).
 
ЄСПЛ зазначав, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).
 
ЄСПЛ у рішенні від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі», заява № 39199/98).
 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.
 
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 14 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
 
Питання щодо вручення судового рішення врегульовані статтею 272 ЦПК України.
 
У частинах другій, шостій статті 272 ЦПК України визначено, що у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
 
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
 
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
 
Згідно із частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
 
17 серпня 2021 року Вища рада правосуддя рішенням № 1845/0/15-21 затвердила Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення про ЄСІТС).
 
05 жовтня 2021 року є датою початку функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку.
 
Відповідно до пункту 3 розділу І Положення про ЄСІТС (тут і далі в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС) - сукупність інформаційних та телекомунікаційних підсистем (модулів), які забезпечують автоматизацію визначених законодавством та цим Положенням процесів діяльності судів, органів та установ в системі правосуддя, включаючи документообіг, автоматизований розподіл справ, обмін документами між судом та учасниками судового процесу, фіксування судового процесу та участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції, складання оперативної та аналітичної звітності, надання інформаційної допомоги суддям, а також автоматизацію процесів, які забезпечують фінансові, майнові, організаційні, кадрові, інформаційно-телекомунікаційні та інші потреби користувачів ЄСІТС.
 
Згідно із підпунктом 5.8 пункту 5 розділу І Положення про ЄСІТС офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована в доменній зоні, використання якої заборонено законодавством України.
 
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої Електронні кабінети в ЄСІТС в обов`язковому порядку (пункт 10 Положення про ЄСІТС).
 
Аналогічні приписи містяться у частині шостій статті 14 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
 
Підсистема «Електронний суд» (Електронний суд)  підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи (пункт 24 Положення про ЄСІТС).
 
Абзацами другим та п`ятим пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС визначено, що до Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.
 
Особам, які не мають зареєстрованих Електронних кабінетів, документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.
 
Отже, процесуальним законодавством, чинним на час апеляційного перегляду справи, було передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
 
Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС, та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС.
 
Ураховуючи зазначене, можна зробити висновок, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України. У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається неврученим.
 
Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
 
Фізична особа (за виключенням передбачених пунктом 10 Положення про ЄСІТС осіб) при зверненні до суду має чітко розуміти, що особам, які не мають зареєстрованих «Електронних кабінетів» - отримає судове рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, тому у такому випадку надіслання особі, яка не має офіційної електронної адреси та не зареєстрована у підсистемі «Електронний суд» рішення суду на електронну адресу, яку особа зазначила у позовній заяві (скарзі) не є належним врученням судового рішення у розумінні статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення).
 
В розумінні процесуального закону надіслання судового рішення на електронну пошту за адресою, зазначеною заявником у його процесуальних заявах, поданих до суду (позовна заява, апеляційна та/або касаційна скарга, заяви/клопотання), в яких наявне прохання про надіслання копій процесуальних документів на електронну пошту, яка не є офіційною, не може вважатися належним врученням та підтверджувати день вручення.
 
Якщо суд надіслав рішення на електронну адресу, яку зазначив учасник справи, це можна вважати додатковим засобом інформування, який посилює реалізацію гарантії учасника бути обізнаним про свою справу. Однак це не звільняє суд від обов`язку надіслати учаснику справи повне рішення у спосіб, встановлений процесуальним законом.
 
Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
 
Верховний Суд звертає увагу на те, що, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження чи повернення апеляційної скарги, суди апеляційної інстанції мають враховувати обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з дотриманням принципу розумності та пропорційності, з метою уникнення надмірного формалізму, із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на апеляційне оскарження судового рішення. Відповідний висновок має бути висловлено із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на апеляційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд також звертає увагу, що обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи. Обмеження доступу до суду апеляційної інстанції, як складової права на судовий захист, можливе лише з обов`язковим дотриманням конституційних норм і принципів, а саме пріоритетності захисту фундаментальних прав і свобод людини і громадянина, а також принципу верховенства права, відповідно до якого держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду, яка забезпечить ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема дасть можливість відновити порушені права і свободи особи та максимально запобігти негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки суду першої інстанції.
 
Встановлено, що на рішення суду першої інстанції від 22 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гришко В. М. подав до апеляційного суду                         16 лютого 2024 року апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якому зазначив, що копію рішення отримав в суді першої інстанції 31 січня 2024 року. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, надання клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Суд керувався тим, що копію оскаржуваного рішення адвокат Гришко В. М. отримав 16 січня 2024 року на свою електронну пошту, зазначену у заявах про направлення копії повного тексту рішення, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа, яка підписана відповідальною особою (а. с. 64, т. 2). 
 
На виконання вимог ухвали апеляційного суду 14 березня 2024 року адвокат                  Гришко В. М. подав до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій зазначив, що надсилання копії рішення на електронну адресу 16 січня 2024 року та подача апеляційної скарги 16 лютого 2024 року не вказує на пропуск строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що копія рішення отримана в суді першої інстанції 31 січня 2024 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року продовжено строк, терміном у десять днів, для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Київського апеляційного суду від 11 березня 2024 року. Суд керувався аналогічними підставами, указаними в ухвалі від 11 березня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху. 
 
На виконання вимог вказаної ухвали апеляційного суду адвокат Гришко В. М. подав 09 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка не була врахована апеляційним судом через подання її поза межами встановленого судом строку для усунення недоліків апеляційної скарги.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без руху та повертаючи її в подальшому ухвалою від 15 квітня 2024 року з підстав неусунення недоліків апеляційної скарги, апеляційний суд залишив поза увагою те, що начас розгляду справи судом першої інстанції підсистеми (модулі) ЄСІТС: «Електронний кабінет»; «Електронний суд»; підсистема відеоконференцзв`язку розпочали функціонування.
 
Справу, яка переглядається, суд першої інстанції розглядав за матеріалами в паперовій формі.
Враховуючи вимоги частини одинадцятої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), учаснику справи, який має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.
 
У розумінні приписів статті 272 ЦПК України наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного листа на електронну адресу представника ОСОБА_2 - адвоката Гришка В. М. не свідчить про вручення судом першої інстанції копії рішення та за установлених у цій справі обставин не могла використовуватись апеляційним судом як підтвердження факту отримання стороною копії судового рішення.
 
Верховний Суд звертає увагу на те, що копію оскаржуваного судового рішення від 22 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гришко В. М. отримав 18 січня 2022 року через підсистему «Електронний суд», що підтверджується відомостями інформаційної картки про доставку документа до електронного кабінету користувача в підсистемі «Електронний суд»ЄСІТС. 
 
За таких обставин апеляційний суд передчасно повернув апеляційну скаргу заявнику.
 
Схожий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Враховуючи, що справа направляється до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції розподілу судових витрат не здійснює.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гришка Володимира - задовольнити.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
                                                                                                                      
                                                                                                                      О. М. Осіян
                                               
                                               '                                              Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                                      В. В. Шипович