ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8212/24 Справа № 201/2387/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Єлізаренко І.А., Свистунова О.В.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2024 року по справі за заявою боржника ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
Заява мотивована тим, що в провадженні Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні знаходиться виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду від 24 січня 2023 року по вказаній справі, яким вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, встановлено порядок його участі у вихованні та спілкування з дитиною ОСОБА_3 .
04 квітня 2023 року державним виконавцем Петровою К.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 201/2387/22, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 30 березня 2023 року.
Рішення суду виконати неможливо, оскільки відповідно до витягу з ЄДРДР 14 грудня 2023 року ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було розпочате кримінальне провадження 12023041640001507 за заявою ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 156 КК України щодо вчинення відносно неповнолітньої ОСОБА_3 дій сексуального характеру з боку батька – ОСОБА_2 . Рішення по кримінальному провадженню не прийнято.
З огляду на важкість обставин, викладених ОСОБА_1 у заяві про вчинення кримінального правопорушення та задля захисту прав та інтересів дитини, доречним є відтермінування виконання рішення суду щодо визначення графіку спілкування дитини з батьком до винесення рішення у кримінальному провадженні.
У зв`язку з наявністю відкритого кримінального провадження, ОСОБА_1 не може надати доньку ОСОБА_3 для зустрічей з батьком, бо має обґрунтовані побоювання у дійсності обставин, про які зазначає дитина щодо розбещення її батьком. Це слугує приводом для постійного винесення державним виконавцем відносно ОСОБА_1 постанов про накладення штрафу за невиконання рішення суду та звернення ОСОБА_2 та державного виконавця до поліції із заявою про порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за статтею 382 КК України щодо невиконання рішення суду.
Окрім того, 18 червня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська державним виконавцем скеровано два подання щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон та праві керування транспортними засобами, що додатково буде підставою неможливості виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків під час несення служби у лавах ЗСУ та може привести до несприятливих наслідків не тільки для ОСОБА_1 , а і для військового підрозділу, в якому остання проходить службу.
Тому просила відстрочити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2023 року до вступу в силу рішення ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню 12023041640001507, але не більше ніж до 21 червня 2025 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2024 року у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що наявність кримінального провадження, в якому жодне рішення не прийняте, не є підставою для відстрочення виконання рішення суду у розумінні приписів ст. 435 ЦПК України.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити її заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2023 року у справі № 201/2387/22 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні – задоволені частково.
Встановлений порядок участі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вихованні та спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином:
кожного понеділка з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.,
кожного вівторка з 08 год. 00 хв і до середи до 13 год. 00 хв.,
кожної п`ятниці 16 год. 00 хв. і до суботи до 19 год. 00 хв. - без присутності матері ОСОБА_1 в місцях, які відповідають вікові дитини;
чотирнадцять діб поспіль у період літніх канікул,
сім діб поспіль у період зимових канікул,
сім діб поспіль у період осінніх канікул - без присутності матері ОСОБА_1 в місцях, які відповідають вікові дитини.
В задоволенні іншої частини позовних вимог — відмовлено.
Постановою державного виконавця від 04 квітня 2023 року відкрите виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 201/2387/22, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 30 березня 2023 року.
Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що наявність кримінального провадження, в якому жодне рішення не прийняте, не є підставою для відстрочення виконання рішення суду у розумінні приписів ст. 435 ЦПК України. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно до частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Стаття 36 Закону України “Про виконавче провадження” передбачає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Питання про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання розглядається судом у встановлений законом строк. Відповідне рішення може бути оскаржене у встановленому законом порядку. Щодо інших рішень відстрочка або розстрочка виконання, встановлення чи зміна способу і порядку виконання не допускаються.
При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 435 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.
Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.
Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з наявністю відкритого кримінального провадження, ОСОБА_1 не може надати доньку – ОСОБА_3 для зустрічей з батьком, бо має обґрунтовані побоювання у дійсності обставин, про які зазначає дитина щодо розбещення її батьком, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена, а наявність відкритого кримінального провадження не є підставою для відстрочення виконання рішення суду.
Також, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2024 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова