ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7729/24 Справа № 205/14308/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – судді: Барильської А.П.,
       суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю. 
       за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2024 року по справі за позовом заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки, -
ВСТАНОВИВ: 

       У грудні 2023 року заступник керівника Донецької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Донецькій області), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки.
       В обґрунтування позову посилався на те, що наказом начальника Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року за №1579-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для введення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га, за кадастровим номером 1423955500:04:000:1581. На підставі вказаного наказу, 23 квітня 2019 року державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації Донецької області Калініною М.С. зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності №31343931). Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року за №1579-СГ винесено з порушенням норм земельного законодавства. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №349327489, державним реєстратором Першотравневого районного управління юстиції Будикою К.І. 25 березня 2016 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №347946 від 30 грудня 2010 року, виданого згідно розпорядження голови Першотравневої районної державної адміністрації від 11 листопада 2009 року №572, зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 1423955500:05:000:2193 площею 0,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області. Номер запису про право власності №13863977. Тобто ОСОБА_1 на час отримання земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 (наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ) вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Всупереч вимогам ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України ОСОБА_1 при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням про відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 у власність для ведення особистого селянського господарства не повідомила, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства нею вже використано, а земельна ділянка з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності внаслідок повторного незаконного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок. ГУ Держгеокадастру у Донецькій області на момент прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ не перевірено факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 15 травня 2019 року уклала договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 №753 з ОСОБА_2 та 15 травня 2019 року ПН МНО ОСОБА_3 право власності ОСОБА_1 припинено, а право власності ОСОБА_2 зареєстровано тому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства; витребувати у ОСОБА_2 на користь власника земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельної кодексу України Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581, що розташована на території Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, а також стягнути з відповідачів на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 882 грн.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2024 року позов задоволено частково. Витребувано у  ОСОБА_2  на користь власника земельної ділянки, відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельної кодексу України, Мангущської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581, що розташована на території Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Донецької обласної прокуратури понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 4198 грн..
       В апеляційній скарзі заступник керівника Донецької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, посилаючись на порушення судом норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 площею 2 га, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити цю вимогу. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні цієї вимоги, не взяв до уваги, що без визнання недійсним наказу немає підстав вважати державу власником майна. Підстава для заволодіння ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою залишилась чинною, адже таке порушення законодавства відбулось саме через прийняття ГУ Держгеокадастру у Донецькій області незаконного наказу. У разі нескасування цього наказу інтереси держави залишаться порушеними. Спірний наказ не вичерпав себе фактом прийняття, оскільки він є правовстановлюючим документом, який протягом всього часу існування надає особі право розпоряджатись майном. Він не потребує додаткової реалізації і весь час підтверджує речові права особи на земельну ділянку.
       Відзив на апеляційну скаргу надано не було. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 14 січня 2019 року ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області подано клопотання з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 га ріллі,згідно зі статтею 22 Земельного кодексу України, із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у запасі, на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, яке зареєстровано ГУ Держгеокадастру у Донецькій області за номером Х-165/0/36-19 від 14 січня 2019 року.
       Наказом Держгеокадастру у Донецькій області №338-СГ від 30 січня 2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
        ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області подано клопотання з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки площею 2,0000 (га) ріллі (згідно зі статтею 22 Земельного кодексу України) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у запасі, на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1423955500:04:000:1581, яке зареєстровано ГУ Держгеокадастру у Донецькій області за номером Х-2169/0/36-19 від 16 квітня 2019 року.
       Наказом начальника Держгеокадастру у Донецькій області №1579-СГ від 18 квітня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населеного пункту на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області, та надано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер 1423955500:04:000:1581) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів.
       Як встановлено судом з інформаційної довідки №349330874, сформованої 05 жовтня 2023 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581, площею 2 га, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №1579-СГ від 18 квітня 2019 року державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації Донецької області Калініною М.С. 23 квітня 2019 року .
       15 травня 2019 року ОСОБА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Мангушського районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф. та зареєстровано в реєстрі за №753, подарувала ОСОБА_2 безоплатно належну ОСОБА_1 на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі 2,0000 га землі сільгосппризначення, кадастровий номер 1423955500:04:000:1581, що розташована на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області за межами населеного пункту, у межах згідно кадастрового плану земельної ділянки .
       З інформаційної довідки №349330874, сформованої 05 жовтня 2023 року, судом встановлено, що 15 травня 2019 року ПН МНО Донецької області ОСОБА_3 здійснена реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581, площею 2 га, за ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки №753 від 15 травня 2019 року.
       Маріупольською окружною прокуратурою Донецької області на адресу Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області направлено запит №55/1-6917ВИХ-23 від 25 жовтня 2023 року, в якому надано інформацію про виявлені порушення та прохання надати інформацію.
       Мангушською селищною радою Маріупольського району Донецької області надано відповідь на запит Маріупольської окружної прокуратури Донецької області №1.1/1036/2023 від 01 листопада 2023 року, в якій повідомлено про те, що заходи щодо захисту інтересів держави та територіальної громади за викладеними фактами не проводились, та Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області до суду з позовом про витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 у комунальну власність територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області не зверталась, селищна рада також повідомила, що не заперечує щодо представництва Маріупольською окружною прокуратурою її інтересів в суді із необхідними позовами. 
       Відповідно до Витягу №НВ-9931035622023 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки станом на 02 листопада 2023 року, становить 67 423,92 грн. 
       Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції послався на те, що для витребування нерухомого майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не привело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою. З урахуванням судової практики, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обрання позивачем неналежного (неефективного та/або неправомірного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, а витребування майна від кінцевого власника земельної ділянки та повернення її у комунальну власність Мангушської селищної ради Донецької області відновить порушені інтереси держави, в інтересах якої і виступає позивач.
       Колегія звертає увагу, що рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині відмови у визнанні недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ. Тому суд апеляційної інстанції рішення суду в частині витребування земельної ділянки не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.
       Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
       У частинах першій, третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
       Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
       Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу зробити висновок про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
       Отже прокурор, звертаючись до суду, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, а іншою - відсутність такого органу.
       Згідно зі статтею 80 ЗК України право власності на землі державної власності належать державі, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, який, в даному випадку, є територіальні органи Держгеокадастру.
       Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
       За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
       Держава є самостійним суб`єктом права власності на землю, яка реалізує це право через органи державної влади на землі державної власності.
       Частиною першою статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б»).
       Згідно із частинами 1-4 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
       Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
       Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, поряд з іншим, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт «в»).
       Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
       З матеріалів даної справи встановлено, що набуваючи у власність спірну земельну ділянку, ОСОБА_1 повторно скористалася своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності, а тому ГУ Держгеокадастру у Донецькій області допустило порушення вимог земельного законодавства, неправомірно видавши наказ 18 квітня 2019 року №1579-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, а тому такий наказ є незаконним.
       Разом з тим, колегія суддів зазначає, що прокурор визначив одним із відповідачів, зокрема, ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, який є територіальним органом Держгеокадастру та який створено саме з метою реалізації повноважень Держгеокадастру на території Донецької області. Також прокурор звернувся з вимогами про скасування державної реєстрації земельної ділянки та витребування земельної ділянки.
       Відповідно до Положення "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 рок № 15 (тут і надалі у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
       Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль), зокрема, за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах (підпункт 25-1 пункту 4 Положення).
       Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати: 1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності; 2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.
       Згідно з пунктом 7 вказаного вище Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
       За змістом Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 рок №333 (чинного на час виникнення спірних правовідносин та звернення прокурора до суду з цим позовом), ГУ Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане (пункт 1).
       Відповідно до пункту 3 Положення від 29 вересня 2016 року №333 завданням ГУ є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
       Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в разі якщо держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема, у цивільних (господарських) відносинах розглядається як поведінка держави у цих відносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава (зокрема, цивільних, господарських), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах (пункти 6.21, 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №5023/10655/11 від 20 листопада 2018 року, пункти 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі №915/478/18).
       Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що і в судовому процесі, зокрема в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Вкерховного Суду від 27 лютого 2019 року, справа №761/3884/18).
       Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
       Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави.
       Водночас в обох цих випадках прокурор здійснює представництво держави, яка і є фактичною стороною у справі.
       У цій справі прокурор пред`явив, зокрема, вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, відповідачем визначив ГУ Держгеокадастру у Донецькій області. Отже, в частині цієї позовної вимоги позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області).
       Зазначене не відповідає частині першій та другій статті 48 ЦПК України, відповідно до якої сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору.
       Разом з тим позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (див. пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19).
       Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, а також від 05 жовтня 2022 року у справі №922/1830/19.
       Так дійсно, прийнятий ГУ Держгеокадастру у Донецькій області наказ від 18 квітня 2019 року №1579-СГ, на підставі якого ОСОБА_1 отримала у власність спірну земельну ділянку, не може оцінюватися як реалізація волі власника цієї земельної ділянки - держави на вибуття із її володіння. Воля держави як власника земель може виражатися виключно в таких діях органів державної влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.
       Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; дійшовши висновку про незаконність оспорюваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ; враховуючи, що такий наказ не зумовлює правових наслідків, враховуючи наведену вище практику касаційного суду, колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання вказаного наказу недійсним.
       У звязку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.
       Доводи апеляційної скарги про те, що правова підстава для заволодіння спірною земельною ділянкою відповідачами (наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ) залишилася чинною — не спростовують правильність висновку суду першої інстанції та не є підставою для задоволення апеляційної скарги.
       Суд у своєму рішенні надав оцінку наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ та дійшов висновку про його незаконність.
       Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19), постанові Верховного Суду, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року № 472/156/21 та багатьох інших.
       Для витребування нерухомого майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не привело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).
       Враховуючи витребування земельної ділянки, у даному випадку визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ у резолютивній частині рішення не призводить до відновлення володіння державою відповідною земельною ділянкою.
       Доводи апеляційної скарги про те, що неефективність способу захисту не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи не ґрунтуються на усталеній судовій практиці та вимогах процесуального закону.
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
       З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
       
ПОСТАНОВИВ: 

       Апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, - залишити без задоволення. 
       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2024 року в оскаржуваній частині - залишити без змін. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 06 листопада 2024 року.

       Головуючий:                         А.П. Барильська

       Судді:                 М.М. Пищида 
                                                                               
                                                                               І.Ю. Ткаченко