ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10273/24 Справа № 412/8528/2012 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 412/8528/2012 виданого 11 липня 2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення від 26 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, таким що не підлягає виконанню (суддя першої інстанції Демидова С.О.),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа № 412/8528/2012 виданого 11 липня 2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська таким що не підлягає виконанню залишено без задоволення.
Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного зясування обставин справи.
Скарга мотивована тим, що Перегляд справи апеляційним судом слід вважати саме розгляд справи по суті після відкриття провадження за наслідком якого приймається рішення про задоволення апеляційної скарги або відмову у задоволенні скарги. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26.07.2012 набрало законної сили 07.08.2012 року і з цієї дати слід відраховувати строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Рішення суду було виконано фактично та ОСОБА_3 не отримувала виконавчий лист протягом 12 років не того, що їй не було відомо про це рішення, а через те, що ОСОБА_1 його виконав добровільно, а саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після розгляду справи та винесення рішення була домовленість про те, що ОСОБА_1 в рахунок грошової компенсації призначеного судом по даному рішенню, ОСОБА_1 повинен подарувати квартиру своєму синові ОСОБА_4 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та ще додатково сплати суму грошових коштів, що й ним було зроблено безпосередньо ще у 2012 році.
Зазначає, що звернення до суду апеляційної інстанції через 12 років, за результатом якого було відмовлено у відкритті апеляційного провадження через пропущення строків, не може змінити дату набрання рішення законної сили.
ОСОБА_2 просив ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року скасувати та заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Від ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання наголошує на тому, що станом на дату видачі судом виконавчого документу 11.07.2024, станом на дату відкриття виконавчого провадження № 75566273, станом на дату винесення оскаржуваної ухвали 18.09.2024 та станом на дату подання даного відзиву рішення суду на виконання якого виданого виконавчий документ (виконавчий лист № 412/8528/2012) є не виконаним Боржником ( ОСОБА_1 ) та заборгованість не стягнута у примусовому порядку з Боржника ( ОСОБА_1 ) з підстав відсутності майна за рахунок котрого можливо вчинити примусове стягнення на виконання рішення суду. Виконавче провадження № 75566273 на виконання виконавчого листа з 17.07.2024 триває та є не закінченим
ОСОБА_3 просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Представники ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заявника підтримали та просили її задовольнити.
Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_6 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду без змін.
Інші сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 –задоволено. 
Визнано, що квартира АДРЕСА_2 та автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал –в, належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по частині, відповідно. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , грошову компенсацію вартості квартири АДРЕСА_2 та автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал –в у розмірі 286 050 грн. залишивши квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал –в в цілому у власності ОСОБА_1 .
04 квітня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року останній було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
24 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду ОСОБА_3 відмовлено у відкритті касаційного провадження.
31 травня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки лише в березні 2024 року вона дізналася про винесене рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року заяву ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення залишено без задоволення. Суд зазначив що ні нормами ЦПК України, ні нормами Закону України "Про виконавче провадження" не передбачена видача виконавчого листа на виконання рішення суду на підставі ухвали суду. Окрім того судом було роз`яснено заявнику її право на звернення з заявою до канцелярії суду про видачу виконавчого листа для пред`явлення його до виконання. Що й було зроблено останньою 08 липня 2024 року.
12 липня 2024 року представником ОСОБА_3 було отримано виконавчий лист виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 11 липня 2024 року.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий лист не було видано помилково, а з матеріалів справи не вбачається, що боржниками були виконані зобов`язання зі сплати суми заборгованості стягувачу у строк до дати видачі виконавчого листа.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії). Підставою для виконання суб`єктом державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судового рішення, що набрало законної сили, є його примірник в електронній формі, надісланий суб`єкту державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень та Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженому Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений в частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або, у разі її відсутності, рекомендованим чи цінним листом.
Відповідно до змісту ст. 432 ЦПК України виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. Словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11
З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2024 року представником ОСОБА_3 було отримано виконавчий лист виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 11 липня 2024 року.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 наголошує на тому, що між позивачкою та відповідачем була домовленість стосовно добровільного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012 року, а саме, що ОСОБА_1 повинен подарувати квартиру своєму синові ОСОБА_4 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та ще додатково сплати суму грошових коштів.
До апеляційної скарги було надано договір дарування квартири від 06.08.2012 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Карпенко С.С., згідно якого ОСОБА_1 подарував малолітньому ОСОБА_4 19.07.2022 року, квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.9).
Також на підтвердження даної обставини, в матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого, власником вищевказаної квартири є ОСОБА_4 на підставі договору дарування, ВРХ № 027600, реєстр 1525, 06.08.2012 року (т.1 а.с.170-171).
За змістом ч.1 ст.22 Закону України “Про виконавче провадження” №606-XIV від 21 квітня 1999 року, з відповідними змінами та доповненнями на час повернення виконавчого документу стягувачу, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі №3-рп/2001).
Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом №1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія суддів дійшла висновку, що посилання заявника в апеляційній скарзі на ту обставину, що виконавчий лист не було отримано ОСОБА_3 , потягом 12 років у зв`язку із їхньою домовленістю, а тому свідомо не отримувала виконавчий лист та пропустила строк пред`явлення його до виконання, є слушними. Так, остання ще у 2012 році мала отримати виконавчий лист, який мала право пред`явити до виконання у межах встановленого строку. Однак позивачка не скористалась своїм правом на пред`явлення виконавчого документа до виконання в обумовлений Законом строк і не скористалась таким правом на протязі 12 років. Твердження ОСОБА_3 , що вона не була обізнана про судове рішення дійсності не відповідає, оскільки у справі приймав участь її представник, до того ж позивачка, ініціювавши спір, повинна була цікавитись ним, тим більше, що позов було задоволено судом на її користь. В такому випадку ініціювання ОСОБА_3 апеляційного розгляду через 12 років, було ні чим іншим, як способом отримати виконавчий лист, чим остання і скористалась. На підставі вище зазначеного судом приймається до уваги твердження заявника ОСОБА_1 , що позивачка ОСОБА_3 не зверталась до суду за отриманням виконавчого листа оскільки за їх взаємною згодою рішення суду було виконане в інший спосіб, а саме про дарування ОСОБА_1 квартири сину, про що суду були надані докази, а саме договір відчуження майна (договір дарування) та витяг з реєстру права власності, за яким майно перейшло у власність сина ОСОБА_3 ..
Апеляційний суд вважає, що позивачкою жодними належними доказами не було спростовано посилання ОСОБА_1 , щодо їх домовленості шляхом дарування квартири сину, крім того дана обставина підтверджена відповідними доказами, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав, що рішення у добровільному порядку не було виконано.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 пропустила без поважних причин строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
А тому ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року скасувати.
Заяву  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання  задовольнити.
Визнати виконавчий лист №412/8528/2012, виданий 11.07.2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:        

Повний текст судового рішення складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий-суддя                                                                 О. В. Халаджи