ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8264/24 Справа № 308/8301/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – судді: Барильської А.П.,
       суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.
       за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Тетяни Миколаївни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії,-
ВСТАНОВИВ: 

       У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області) Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області ( далі - ГУ ПФУ в Луганській області), треті особи: державний нотаріус Ужгородської РДНК Мешко Т.М., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії.
       В обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м.Гірське Попаснянського району Луганської області та отримував пенсію за віком та недоотримав належну йому пенсію за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року, тому що внаслідок збройної агресії рф припинилась доставка пенсійних виплат у Попаснянському районі Луганської області. Вона звернулась до Ужгородської РДНК з заявою про прийняття спадщини, яка складалась з суми недоотриманої померлим пенсії в розмірі 41 096,25 грн. На запит державного нотаріуса Мешко Т.М. ГУ ПФУ у Закарпатській області листом від 27 лютого 2023 року за № 0700-050-1-5/8682 повідомило про те, що недоотримана померлим ОСОБА_4 пенсія за період з 01 березня по 31 травня 2022 року становить 41 096,25 грн. Постановою державного нотаріуса Мешко Т.М. від 23 березня 2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено внаслідок відсутності довідки з місця проживання померлого про осіб, що проживали з ним на час смерті. Надати таку довідку не виявляється можливим внаслідок триваючої війни. Посилаючись на те, що після смерті дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 став проживати з нею в АДРЕСА_1 , оскільки мав вік 78 років і потребував догляду внаслідок хвороби, крім того після смерті спадкодавця ОСОБА_4 . ГУ ПФУ у Закарпатської області сплатило їй допомогу на поховання, врахуванням заяви про зміну предмету позову від 02 лютого 2024 року, просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування на кошти в сумі 41 096,25 грн. та стягнути з ГУ ПФУ в Луганській області в порядку спадкування не одержані за життя спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійні виплати, в розмірі 41 096,25 грн. 
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на майно, а саме – на недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року у сумі 41 096, 25 грн. У решті позову – відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 073,60 грн.
       В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Луганській області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволення позову відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що виплата пенсії з січня по травень 2022 року здійснювалася через АТ "Укрпошта" та ними було профінансовано АТ "Укрпошта" та згідно звіту грошові кошти у розмірі 41 096,25 грн. були повернуті до ГУ ПФУ в Луганській області та станом на 14 грудня 2023 року заяви від ОСОБА_1 до них не надходило. Доказів протиправності їх дій надано не було. 
       13 вересня 2024 року адвокат Дубровська О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Наголошує на тому, що сума недоотриманої пенсії увійшла до складу спадщини, та захистити своє право ОСОБА_1 може виключно в судовому порядку. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
       Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Гірське Сєвєродонецького району Луганської області.
       23 травня 2022 року Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя ПФУ в Запорізькій області прийнято і зареєстровано за № 3726 заяву ОСОБА_1 разом з: Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №709, довідкою про відкритий рахунок в банку, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, заявою, іншим документом № 406, паспортом НОМЕР_1 , свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 .
       З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 травня 2022 року № 2104-7001226277 вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає по АДРЕСА_2 .
       З отриманої судом копії спадкової справи вбачається, що 17 жовтня 2022 року до Ужгородської РДНК з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_1 . У заяві вказала, що приймає всю спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 17 жовтня 2022 року. Державним нотаріусом Ужгородської РДНК Мешко Т.М. проведено реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Державним нотаріусом отримано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), згідно з якою не встановлено наявності заповіту ОСОБА_4 .. 27 лютого 2023 року ГУ ПФУ в Закарпатській області на запит нотаріуса стосовно надання Інформації про недоотриману пенсію ОСОБА_4 повідомлено, що вище зазначений громадянин перебував на обліку, як отримувач пенсії в ГУ ПФУ в Луганській області, за даними підсистеми «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи» наявна недоотримана пенсія вище зазначеного пенсіонера за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року в сумі 41 096, 25 грн.
        23 березня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якої позивачка просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, що належала померлому ОСОБА_4 за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року та становить 41 096,25 грн. на підставі листа, виданого ГУ ПФУ в Закарпатській області від 27 лютого 2023 року за №0700-0501-5/8682. 23 березня 2023 року постановою державного нотаріуса Ужгородської РДНК ОСОБА_6 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .. Підставою відмови вказано, що державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори при подачі Бідою Н. В. після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 заяви на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, що належала померлому ОСОБА_4 за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року та становить 41 096,25 грн. на підставі листа, виданого ГУ ПФУ в Закарпатській області від 27 лютого 2023 року за № 0700-0501-5/8682, ОСОБА_1 не подано документів про те, хто проживав на день смерті зі ОСОБА_4 .
       Також з матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2023 року державним нотаріусом направлено запит до Ужгородського ВОГ (СЦ) ГУ ПФУ в Закарпатській області з вимогою надати відомості про недоотриману пенсію на ім`я ОСОБА_4 . 
       При цьому, як установлено судом з отриманої відповіді Гірської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 16 лютого 2024 року №01.01.-27/470, ОСОБА_4 , станом на 04 травня 2022 року, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які з реєстрації не зняті.
       Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, як отримувач пенсії. Станом на день смерті ОСОБА_4 його донька ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса протягом встановленого законом шестимісячного строку. Позивачкою також доведено, що спадкодавцю належала пенсія, яка не була йому виплачена за життя за період з березня 2022 року по травень 2022 року у сумі 41 096,25 грн. Наявності заповіту, або інших спадкоємців першого ступеню споріднення, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження родинного зв`язку між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 або ОСОБА_3 , судом не встановлено. За таких обставин, пенсія, яка не одержана ОСОБА_4 не з його вини, враховуючи не отримання пенсії членами його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті в порядку ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», входить до складу спадщини та успадковується єдиним спадкоємцем, яка подала заяву про прийняття спадщини, та якою є позивачка. Водночас, з огляду на те, що позивачкою не надано доказів звернення до ГУ ПФУ в Луганській області з питанням щодо виплати їй недоотриманої пенсії її батька та відмови у такій виплаті або виплаті пенсії частинами, позовні вимоги у частині стягнення недоотриманої пенсії спадкодавця у сумі 41 096,25 грн. є передчасними і такими, що не підлягають задоволенню.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.
       Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
       Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
       Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі – Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
       Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
       Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
       Частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
       Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду України та накопичувальної системи пенсійного страхування.
       Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
       Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
       Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
       Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
       Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
       Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
       Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
       Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.
       При оформленні прав на недоотриману пенсію після померлого пенсіонера, спадкоємцям з-поміж інших документів необхідно подати до органу, що призначає пенсію, свідоцтво про право на спадщину.
       Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та з його отриманням позивач набула всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності якого вона набула є правом спадкоємця на успадковане майно, й має відмінний за характером від процедури отримання членами сім`ї померлого пенсіонера сум недоодержаної пенсії.
       З матеріалів справи встановлено, що постановою державного нотаріуса Мешко Т.М. від 23 березня 2023 року, позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, внаслідок відсутності довідки з місця проживання померлого про осіб, що проживали з ним на час смерті.
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       З матеріалів справи встановлено, що батько позивачки ОСОБА_4 , перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, та розмір недоотриманої ним за життя пенсі складає 41 096,25 грн та воно входить до складу спадщини, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на майно, а саме – на недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року у сумі 41 096, 25 грн. 
       Колегія суддів погоджується з вказаним вище висновком суду першої інстанції по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України) та доводи апеляційної скарги вказаного факту не спростовують. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що виплата пенсії з січня по травень 2022 року здійснювалася через АТ "Укрпошта" та ними було профінансовано АТ "Укрпошта" та згідно звіту грошові кошти у розмірі 41 096,25 грн. були повернуті до ГУ ПФУ в Луганській області, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не є підставою для відмови у задоволенні позову.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін. 
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

       Головуючий:                                                                А.П. Барильська 

       Судді:                                                                        М.О. Макаров

                                                                               М.М. Пищида