ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8062/24 Справа № 185/2491/24 	  	Головуючий у першій інстанції:  Перекопський М. М. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди,– 

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» обґрунтовуючи це тим, що він протягом тривалого часу працював на виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 11.08.1999 року об 19 годині 30 хвилин на підприємстві під час роботи у відповідача з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження. 10.07.2009 року о 8 годині 45 хвилин на підприємстві під час роботи у відповідача з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав сильні тілесні ушкодження. 13.08.1999 року директором шахти «Тернівська «ДХК «Павлоградвугілля», затверджений акт проведення розслідування нещасного випадку№66, що стався 11.08.1999 року о 19 годині 30 хвилин. 13.07.2009 року директором ВМП шахта «Тернівська» ВАТ «Павлоградвугілля» затверджено акт про нещасний випадок пов?язаний з виробництвом №16 та акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10.07.2009 року о 8 годині 45 хвилин на підприємстві під час роботи у відповідача. За висновком МСЕК відповідно до довідок МСЕК серія ДНА-01 №199919 та серія МСЕ-ДНА-01 №199919 первинно за травмою від 11.08.1999 року позивачу від 21.06.2000 встановлено 3 групу інвалідності та 45% втрати працездатності. За висновком МСЕК від 03.03.2010 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності та первинно-повторно вже за двома травмами 65 % втрати працездатності, відповідно до довідок МСЕК серія 10 AAA №003263 та серія 10 AAA №000736. 14.04.2010 року позивач був звільнений з займаної посади відповідачем (роботодавцем) за 4.2 ст.40 КзпП України, у зв?язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров?я. Позивач змушений пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв?язків, у зв?язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв?язку з чим, не може вести повноцінний образ життя, відчуваю фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - 255600,00 грн, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 97500 (дев`яносто сiм тисяч п`ятсот гривень 00 копiйок) грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 975 (дев`ятсот сiмдесят п`ять гривень 00 копiйок ) грн.
В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, внаслідок ушкодження здоров`я до 65000,00 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, розстрочивши виконання судового рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку електронного документа від 02.08.2024 та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення від 10.08.2024 (а.с. 102-103, 111). 
У даній справі питання права не становлять особливої складності. Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення місцевого суду в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював у виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19-20).
11 серпня 1999 року під час роботи на підприємстві відповідача, з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується Актом про нещасний випадок №66 від 13 серпня 1999 року.
У вказаному вище Акті встановлено, що причинами нещасного випадку є раптове обвалення порід покрівлі, неякісна оборка покрівлі.
Згідно п. 9 Акту про нещасний випадок, ОСОБА_1 встановлено діагноз: перелом грудного відділу хребта, перелом поперечних відростків поперекового відділу хребта (а.с. 23-24).
Згідно копії довідки МСЕК серії ДНА01 №199919 від 21 червня 2000 року,  ОСОБА_1  первинно визначено 45% втрати професійної працездатності з датою переогляду — 01.07.2001 (а.с. 26).
Відповідно до копії довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №199919 від 21 червня 2000 року, позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду - 15 червня 2001 (а.с. 26).
Згідно копії довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №677640 від 24 червня 2009 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності, з датою чергового переогляду - 15.06.2011 (а.с. 27).
10 липня 2009 року під час роботи на підприємстві відповідача, з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, що підтверджується Актом про нещасний випадок №16 від 13 липня 2009 року.
Згідно п. 7 вказаного вище Акту, причинами нещасного випадку є: 1) знаходження постраждалого в небезпечній зоні; 2) виконання робіт не пов`язаних з нарядом; 3) включення механізмів без попереджувальної звукової сигналізації. 
Супутними причинами є неузгодженність дій бункеровщика з постраждалим та неуважність бункеровщика при виконанні робіт.
У пункті 9 Акту вказано, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: політравма, закрита травма живота, здавлення тазової ділянки, перелом лонної та сідаліщної кісток з обох боків, забій поперекового відділу хребта (а.с. 21-22).
Згідно копії довідки МСЕК серії 10ААА №000736 від 03 березня 2010 року, ОСОБА_1 первинно-повторно визначено 65% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 25).
Відповідно до копії довідки до Акту огляду МСЕК серії 10ААА №003263 від 03.03.2010, позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 25).

Щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який стався з позивачем 11 серпня 1999 року, колегія зазначає наступне.
Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення: від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012).
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до пункту 38 “Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків” (у редакції від 03 жовтня 1997 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою професійної працездатності виникло у ОСОБА_1 21 червня 2000 року.
На час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалось пунктом 11 “Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків”, відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду.
Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.
Пунктом 11 “Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків” (у редакції від 03 жовтня 1997 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.
Абзац п`ятий пункту 11 Правил щодо встановлення обмеження розміру відшкодування моральної шкоди 150 неоподатковуваними мінімумами доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат було змінено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 1997 року №1100.
На день розгляду справи апеляційним судом неоподаткований мінімум доходів громадян становить 17,00 грн, тобто максимальний розмір відшкодування дорівнює 2550,00 грн. (17,00 грн х 150).
Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, треба враховувати встановлені законодавством обмеження максимального та мінімального розмірів відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день установлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності, при цьому також враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №212/2469/16.

Разом з тим, щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який стався з позивачем 10 липня 2009 року, колегія зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість ушкодження здоров`я позивача, яке пов`язано з нещасними випадками на підприємстві у 1999 році, у зв`язку з чим довідками МСЕК серії ДНА01 №199919 та серії МСЕ-ДНА-01 №199919 від 21 червня 2000 року, ОСОБА_1 первинно визначено 45% втрати професійної працездатності та первинно встановлено третю групу інвалідності та довідкою МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №677640 від 24 червня 2009 року, позивачу при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності; встановивши тяжкість ушкодження здоров`я позивача, яке пов`язано з нещасними випадками на підприємстві у 2009 році, у зв`язку з чим довідками МСЕК серії 10ААА №000736 та серії 10ААА №003263 від 03 березня 2010 року, ОСОБА_1 первинно-повторно визначено 65% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності безстроково; приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках; враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у загальному розмірі 97500,00 грн, яка спричинена втратою здоров`я, внаслідок нещасних випадків на підприємстві у 1999 (2550,0 грн) та 2009 роках.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди є безпідставними, оскільки місцевий суд, на підставі медичних документів правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, внаслідок чого відчуває моральні страждання.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
З урахуванням усіх наведених вище обставин, правових норм, принципу справедливості, - підстав для зменшення визначеного районним судом розміру моральної шкоди не встановлено.
Щодо вимоги ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про розстрочення виконання судового рішення на дванадцять місяців рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Отже, для вирішення питання щодо розстрочення виконання судового рішення відповідач має можливість звернутись до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Правове обгрунтування часткового задоволення позову повинно відповідати наведеним вище висновкам і доводам апеляційного суду, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення змінити лише в частині правового обґрунтування. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" – задовольнити частково. 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року – змінити в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову. 
В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича
                                                                               
                                                                               М.Ю. Петешенкова