Справа № 308/10186/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        08 жовтня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Кожух О.А., Мацунич М.В., 
з участю секретаря: Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу  за апеляційними скаргами АТКБ «Приват Банк» і  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Розмана Сергія Юрійовича на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 березня 2021 року у справі № 308/10186/20 (Головуючий: Шумило Н.Б.), - 
В С Т А Н О В И Л А: 

У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором , мотивуючи тим, що 08 червня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 160 Є/V-U, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 54000.00 Євро на термін до 07.06.2012 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. Рішенням Жовтневий районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2012 року було задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» та стягнуто заборгованість в розмірі 79220,42 [Євро] нараховану станом на 06.02.2012 року. 
Позивач зазначає, що прострочена сума заборгованості становить 45265,44 [Євро]. 
Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2012 року, тобто за період з 08.06.2007 року по 06.02.2012 року, то за період після постановлення рішення судом від 22.02.2012 по 06.05.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 11141.98 Євро, яка складається з 3 % річних від простроченої суми.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 березня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 29.09.2017 року по 06.05.2020 року в розмірі 3 538,15 Євро за кредитним договором №160 Є/V-U від 08.06.2007 року.
Стягнуто із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 882 грн. 47 коп.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Розман С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки позивач не додав до своєї позовної вимоги жодного належного доказу щодо наявності заборгованості відповідача у розмірі 45 265,44 Євро. Приймаючи ос порене рішення, суд першої інстанції покликався виключно на слова представника банку, що сума 45 265,44 Євро є лише тілом кредиту, а кошти від реалізації проданого транспортного засобу у незначній сумі зараховані банком тільки у погашення неустойки й відсотків за кредитом. Надані представником банку копії платіжних доручень не є належними доказами реалізації транспортного засобу і його вартості, оскільки у призначенні платежу частина цих платіжок містить тільки незрозумілий набір цифр, що безперечно унеможливлює встановлення обставин, які мають значення для цієї справи і для визначення дійсної заборгованості навіть за тілом кредиту. Крім того, банк не звертався до органів державної виконавчої служби з метою виконання рішення суду від 21.02.2012 р. у справі № 2-4599/11, а лише після спливу більше 7 років з дня набрання рішення суду законної сили намагається стягнути з відповідача заборгованість, свідомо збільшивши її розмір. Разом з тим на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач передав банку в заставу сідловий тягач «DAF85CF380» реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з договором застави від 08.06.2007, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. Із платіжного доручення від 11.06.11 №BO601TALZO слідує, що банк сплатив на користь відповідача кошти в розмірі 3075,00 євро і при цьому призначення даного платежу є повністю незрозумілим. У подальшому, після спливу більше як 4,5 роки від часу зарахування цих коштів, а саме 11 лютого 2016 року банк знову зараховує відповідачу незрозумілий платіж в розмірі 2356,43 Євро і цього ж дня банк списав із рахунку відповідача лише 1672,91 євро у погашення заборгованості за кредитним договором, а 683 52 Євро списано банком у погашення, «юридичних витрат» по даному договору. Протягом більше як 4,5 роки після зарахування коштів на рахунок відповідача банк самовільно і безпідставно продовжував нарахування процентів та неустойки за кредитним договором, а не списав ці кошти у найкоротший термін.
У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати у частині стягнення з них на користь ОСОБА_1 2882.47 грн. правової допомоги, так як при стягненні цих витрат суду не врахував положення законодавства про граничний розмір їх компенсації та з`ясувати, який самий розмір такої компенсації підлягає сплаті на користь відповідача.
Розгляд справи проводиться у режимі відео конференції.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Розман С.Ю., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, а в апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить відмовити, представника АТ КБ «Приватбанк» - Гриниха Т.Ю., яка просить задовольнити подану ними апеляційну скаргу, а в скарзі представника ОСОБА_1 – адвоката Розман С.Ю. відмовити, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних підстав.
Встановлено що 08 червня 2007 року між АТ КБ "Приват Банком" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №160 Є/V-U, згідно якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 54 000,00 євро, а позичальник зобов`язувався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки у встановлені договором терміни, та виконати інші зобов`язання згідно договору в повному обсязі.
У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість, яку добровільно не погашав, і позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості згідно договору у повному обсязі.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21.02.2012 року, справа №2-4599/11, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №160 Є/V-U від 08.06.2007 року – 875 190 грн. 54 коп.. 
Із змісту заочного рішення вбачається, що судом було встановлено, що у відповідача ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» виникла заборгованість за договором №160 Є/V-U від 08.06.2007 року, яка станом на 06.02.2012 року становила 79 220,42 Євро.
Дане рішення набрало законної сили 11 липня 2012 року.
Відповідно до ч1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною першою статті 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ч 2 ст. 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Даний спір виник внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем стягнутих на підставі рішення суду про стягнення договором коштів. 
Правовий аналіз положень статтей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. 
Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
У відповідності до ч 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Розман С.Ю. у поданому відзиві на позовну заяву 20 листопада 2020 року заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача.
Так, у даній справі АТ КБ Приват Банк пред`явив позов 02.10.2020 року і просив стягнути три проценти річних за період прострочення з 22.02.2012 року по 06.05.2020 року.
Разом з тим, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували зверненню із таким позовом.
Відомості про те, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2012 року виконано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.
Представником позивача не заперечував в судовому засіданні щодо часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №160 Є/V-U від 08.06.2007 року, яке відбулося у зв`язку з реалізацією предмета застави. Зазначив, що вказані кошти були розподілені на відсотки і судові витрати згідно п. 15.9 договору застави. Крім того, на підтвердження долучив платіжні доручення, з яких вбачається що банк 11.02.2016 отримував кошти на погашення заборгованості за кредитним договором №160 Є/V-U від 08.06.2007 року в сумі 3075,00 Євро, 2356,43 Євро та 1672,91 Євро, та 683,52 Євро – призначення платежу: для погашення юридичних витрат по договору №160 Є/V-U.
Разом з тим, при обрахунку 3 % річних судом першої інстанції обґрунтовано взято за основу прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Оскільки у договорі №160 Є/V-U від 08.06.2007 року зобов`язання виражене у валюті – 54 000,00 Євро і відповідно до п.4.7 Договору погашення кредиту, сплата відсотків за даним договором здійснюється у валюті кредиту.
Таким чином, три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році) і становить за період з 29.09.2017 року по 06.05.2020 року 3% річних буде складати 3 538,15 Євро, які судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача.
Судові витрати судом першої інстанції вирішено у відповідності до ст.. ст.. 133,137,141 ЦПК України із врахуванням наданих доказів судом для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу і такі вимоги обґрунтовано задоволено частково.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи викладені в апеляційних скаргах, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія 

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційні скарги АТ КБ «Приватбанк» і  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Розман Сергія Юрійовича залишити без задоволення.  
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 жовтня 2024 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                      (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Закарпатського 
апеляційного суду                                                             Г.Г. Собослой