УХВАЛА

05 грудня 2024 року  
м. Київ
справа №380/11576/24
адміністративне провадження №К/990/45055/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів: Кашпур О.В.,  Соколова В.М., 
перевірив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -Дзундзи Юрія Романовича на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
30 травня 2024 року позивач, звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та ч.3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2016, 2017 рік;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2018, 2019, 2020 роки;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2016, 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, в тому числі виплаченої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі №380/11390/21, від 31 серпня 2023 року у справі №380/14220/22;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2018, 2019, 2020 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, в тому числі виплаченої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі №380/11390/21, від 31 серпня 2023 року у справі №380/14220/22;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням індексації грошового забезпечення, в тому числі виплаченої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі №380/11390/21, від 31 серпня 2023 року у справі №380/14220/22.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наведенням поважних причин пропуску цього строку.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 - без змін.
23 листопада 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник позивача надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у цій справі. 
Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, після її перегляду в апеляційному порядку, про повернення позовної заяви.  
Згідно з частиною другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Отже, за приписами частини другої статті 328 КАС України ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку, та постанова суду апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження судового рішення в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Так,  суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 лютого 2020 року № 4-РС позивач звільнений з військової служби, а на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2020 року позивач виключений зі списків військової частини та всіх видів забезпечення, проте з цим позовом представник позивача звернувся 30 травня 2024 року. Суд дійшов висновку, що позивач пропустив тримісячний строк, установлений статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у зв`язку з чим, застосувавши пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України, повернув позовну заяву.
Своєю чергою суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, а також відхилив твердження позивача про те, що на момент виникнення спірних правовідносин діяла редакція статті 233 КЗПП України, яка не обмежувала право звернення до суду будь-яким строком, оскільки, як зазначив апеляційний суд, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Водночас заявник касаційної скарги зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій в порушення норм статті 58 Конституції України застосовують строки звернення до суду передбачені нормами частини другою статті 233 КЗпП України, які набули чинності з 19 липня 2022 року до періоду, коли таких норм не існувало та діяли інші норми частини другої статті 233 КЗпП України, згідно яких строки звернення до суду не були обмежені. 
Також скаржник вказує, що суди першої та апеляційної інстанції в порушення частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» проігнорували висновки Верховного Суду у постанові від 27 квітня 2023 року у аналогічній справі № 300/4201/22, а також постанові від 08 серпня 2024 року у справі № 380/29686/23, де Верховний Суд здійснив повторний аналіз норм частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції до та після 19 липня 2022 року, та до якого періоду такі норми повинні застосовуватися. Скаржник зазначає, що при ухваленні рішення Верховний Суд у справі № 380/29686/23 також враховував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду висвітлений у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23.
Враховуючи доводи касаційної скарги, а також враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, Суд дійшов висновку, що наслідки розгляду такої скарги можуть мати значення для формування єдиної правозастосовної практики, тому наявні правові підстави для допуску касаційного провадження у цій справі.
Отже, підставою відкриття касаційного провадження є правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, застосування положень пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України щодо підстав для повернення позовної заяви.
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для її  повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 248, 330, 334 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Дзундзи Юрія Романовича на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 
2. Витребувати справу № 380/11576/24 із Львівського окружного адміністративного суду.
3. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет", а у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку.
4. Іншим учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів надіслати через підсистему "Електронний суд" у вигляді електронних документів до їхніх електронних кабінетів, якщо ці учасники внесені до цієї автоматизованої системи. В іншому випадку, документи надсилаються цим учасникам засобами поштового зв`язку.
5. Установити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур  
                                                                                                    В.М. Соколов