УХВАЛА
12 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 522/12996/17
провадження № 61-16370ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення грошових коштів за договором позики, визнання недійсними договорів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору позики,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про передачу права власності на нерухоме майно в порядку виконання зобов`язання за договором позики, у якому просив суд у порядку виконання зобов`язання за договором позики від 21 липня 2013 року передати йому право власності ОСОБА_2 на нежиле приміщення (магазин) загальною площею 96,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 
від 22 грудня 2011 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, нежилі приміщення магазину загальною площею 30,10 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (далі - ОМНО) Юрченко І. П. за № 738, нежиле приміщення салону-магазину загальною площею 88,90 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Луняченко Н. В. за №1805, домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку під літ. «А», загальною площею 346,50 кв. м., житловою площею 73,70 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 яке належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 09 лютого 2005 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, а також земельної ділянки загальною площею 0,992 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить позичальнику на підставі державного акту про право власності на землю серії Р1 №470786, виданого 03 липня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів про право приватної власності на землю під №646/5447, житловий будинок з господарчими будівлями, який складається з «А» - жилого черепашкового будинку житловою площею 16,80 кв. м., загальною площею 
42,00 кв. м., «Б», «В» - сарай, 1-3 - огорода, И - цистерна, розташований на земельній ділянці площею 1 125,00 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Юрченко І. П. за №1505.
Також у липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів солідарно суми боргу за договором позики від 21 липня 2013 року 
в розмірі 18 684 000,00 грн.
У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою в порядку частини другої статті 31 ЦПК України, в якій збільшив розмір своїх позовних вимог, які стосуються, зокрема стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми боргу за договором позики 
від 21 липня 2013 року у розмірі 18 684 000,00 грн, стягнення заборгованості за договором позики від 21 липня 2013 року у розмірі - 12 027 023,25 грн - проценти за позикою, нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України за весь строк користування позиченими коштами, стягнення заборгованості за договором позики від 21 липня 2013 року у розмірі - 1 385 175,45 грн - три проценти річних від простроченої суми, а також просив суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31 липня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н. В. за №2198, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О. І. за №1258, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О. І. за №1260, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. за №4188, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду 
м. Одеси із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 21 липня 2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (справа № 522/13846/17). 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року, справи № 522/12996/17 та № 522/13846/17, об`єднано в одне провадження.
Присвоєно об`єднаній цивільній справі № 522/12996/17.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 
2024 року, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано договір позики від 21 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним.
У грудні 2024 року  ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, за результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Водночас подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки 
у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору 
у встановлених порядку і розмірі.
Заявником до касаційної скарги додано докази на підтвердження сплати судового збору у розмірі 16 000,00 грн.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
Частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
За подачу до суду зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах (частина шоста статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 1 600,00 грн.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 000,00 грн).
Згідно із підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (640,00 грн).
За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
У разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
Як вже зазначалось Верховним Судом, за подачу касаційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 16 000,00 грн.
Проте судовий збір сплачено не в повному обсязі.
Предметом первісного позову у вказаній справі є позовна вимога майнового характеру про стягнення з відповідачів грошових коштів у розмірі 600 000,00 Євро, а також 6 вимог немайнового характеру (визнання недійсними договорів).
Предметом зустрічного позову є одна позовна вимога немайнового характеру (визнання договору позики недійсним).
Таким чином, за звернення до суду першої інстанції з первісним позовом судовий збір підлягав сплаті у розмірі 11 840,00 грн.
За звернення до суду першої інстанції із зустрічним позовом судовий збір підлягав сплаті у розмірі 640,00 грн.
Заявником оскаржуються судові рішення за результатами розгляду позовних вимог майнового та немайнового характеру первісного позову та позовної вимоги немайнового характеру зустрічного позову.
Відповідно, судовий збір, за оскарження судових рішень в касаційному порядку, підлягав сплаті в наступному розмірі.
За оскарження судових рішень в частині вирішення позовних вимог первісного позову у розмірі 23 680,00 грн ((8 000,00 + (640,00 х 6)) х 200%).
У частині вирішення позовних вимог зустрічного позову у розмірі 1 280,00 грн 
(640,00 х 200%).
Оскільки заявником оскаржуються судові рішення за результатами розгляду вимог як первісного позову так і зустрічних позовів, з урахуванням предмета спору та прохальної частини касаційної скарги, судовий збір за касаційне оскарження судових рішень підлягав сплаті у розмірі 24 960,00 грн (23 680,00 + 1 280,00).
Таким чином, з урахуванням вже сплаченого судового збору, заявникові необхідно доплатити судовий збір у розмірі 8 960,00 грн (24 960,00 - 16 000,00).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача (стандарт ІВАN) - UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).
На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку 
і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. У разі незгоди з визначеним розміром судового збору, заявникові необхідно надати до Верховного Суду докази сплати судового збору разом з обґрунтуванням розміру сплаченого судового збору.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            Д. Д. Луспеник