П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/4888/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року, прийняте у складі суду судді Лісовської Н.В. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому позивач просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 03.09.1986 р. по 31.12.1995 р. та щодо відмови у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до загального стажу період роботи з 03.09.1986 р. по 31.12.1995 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та провести виплату пенсії за віком з 12.01.2024 р.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.03.2024 р. № 262340024455 про відмову у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи з 03.09.1986 р. по 31.12.1995 р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 12.01.2024 р., з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом було прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що враховуючи відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують період роботи позивача з 03.09.1986 по 31.12.1995, оскільки запис трудової книжки не відповідає вимогам законодавства, а позивачем не було надано уточнюючі довідки про вищезазначений період роботи, у Головного управління відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу зазначеного періоду роботи. Апелянт також звертає увагу, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком було прийнято іншим пенсійним органом - Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не вчиняло будь-яких протиправних дій. Крім того, апелянт вважає, що законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів на оплату судових витрат немає.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.03.2024 р. позивач звернулася до Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.
З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі – Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.03.2024 р. № 262340024455 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058. У рішенні зазначено, що пенсійний вік становить 60 років (у позивача 60 років 1 місяць), необхідний страховий стаж – 31 рік (у позивача 30 років 8 місяців 6 днів). До страхового стажу не зараховано період роботи з 03.09.1986 р. по 31.12.1995 р. у Київському науково-дослідному інституті (згодом АТ «Мікрон»), згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.09.1986 р., оскільки відсутній запис про звільнення/переведення. Наявний лише запис про прийняття до Служби безпеки України по переводу з АТ «Мікрон» з 01.01.1996 р. До заяви надано протоколи засідання комісії по встановленню трудового стажу для виплати працівниками Служби безпеки України надбавки за вислугу років, які не є документами, підтверджуючими стаж. Отже, відсутнє право на призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.
Вважаючи протиправним ненарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.09.1986 р. по 31.12.1995 р., позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що сукупністю наданих позивачем документів підтверджено спірний період роботи позивача, отже позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком. З урахуванням положень частини 2 ст. 9 КАС України та з метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для виходу за межі позовних вимог, та задоволення їх шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.03.2024 р. № 262340024455 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (за місцем реєстрації позивача) зарахувати до загального стажу період роботи з 03.09.1986 р. по 31.12.1995 р.; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести призначення позивачу пенсії за віком з 12.01.2024 р. з урахуванням висновків суду.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
  Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досягла 60 років. Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати 31 рік страхового стажу. Саме відсутність 31 року страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до п.1-3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Із аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
У трудовій книжці позивача зазначено:
- 03.09.1986 р. (наказ від 01.09.1986 р. № 138-нді) прийнята на посаду інженера-технолога в Київський НДІ радіовимірювальної апаратури;
- відділення мікроелектронної техніки Київського НДІ радіовимірювальної апаратури ВО ім. С.П. Корольова з 01.01.1989 р. передано Київському НДІ мікроелектронної техніки та матеріалів;
- згідно з наказом Мінмашпрому України від 28.03.1994 р. № 449 Київський НДІ мікроелектронної техніки та матеріалів перетворено в АТ «Мікрон»;
- 01.01.1996 р. (наказ СБУ від 16.02.1996 р. № 84-ос) прийнята до СБ України по переводу з АТ «Мікрон» та призначено на посаду інженера-технолога;
- згідно з розпорядженням КМ України від 08.08.1995 р. № 489РС ВАТ «Мікрон» передано до сфери управління СБ України;
- 05.10.2012 р. звільнено з роботи з ініціативи працівника.
Трудова книжка позивача вперше заповнювалась 01.09.1986 р. На той час діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. № 162. За приписами вказаної Інструкції заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР та КЦСПС від 06.09.1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Отже, формальні неточності у трудовій книжці не є виною позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.
Всі записи у трудовій книжці позивача завірені підписами відповідальних осіб та печатками. Оскільки згідно з розпорядженням КМ України від 08.08.1995 р. № 489РС ВАТ «Мікрон» передано до сфери управління СБ України, то позивач станом на 01.01.1996 р. фактично продовжувала працювати в межах однієї установи – СБУ. Отже, відсутність запису про звільненні/переведення в межах однієї установи не може бути підставою для незарахування більше ніж 9 років до страхового стажу позивача.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сукупністю наданих позивачем документів підтверджено спірний період роботи позивача, отже позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком. 
Згідно вимог ч. ч 2ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
З урахуванням положень частини 2 ст. 9 КАС України та з метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для виходу за межі позовних вимог, та задоволення їх у визначений ним спосіб.
Доводи апелянта, що стягнення на користь позивача суми судового збору з огляду на заборону використання коштів Пенсійного Фонду на цілі, не передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є неправомірним, ґрунтуються на хибному розумінні відповідачем норм матеріального та процесуального права, та свідчать виключно про правовий нігілізм представника державного органу.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року – залишити без задоволення. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     Ю.В. Осіпов 

        Суддя:                                                                                     В.О. Скрипченко