П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
11 грудня 2024 року                                                                                         м. Київ
         
Справа № 756/18464/21
Провадження: № 22-ц/824/10747/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури  В. А., Соколової В. В.
секретар Сакалош Б. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кравця Ростислава Юрійовича в інтересах ОСОБА_1  
 
на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шевчука А. В.,
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», третя особа: Міністерство економіки України, про зміну формулювання причин звільнення,
 
у с т а н о в и в:
 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 (далі по тексту -  ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі по тексту АТ «ДПЗКУ», відповідач), третя особа: Міністерство економіки України (далі по тексту - третя особа), мотивуючи його тим, що 11 листопада 2020 року Міністерством економіки, торгівлі та сільського господарства винесено наказ «Про правління АТ «ДПЗКУ» №208-п, яким ОСОБА_1 обрано заступником голови правління АТ «ДПЗКУ».
11 листопада 2020 року між Міністерством економіки, торгівлі та сільського господарства, яке є вищим органом управління АТ «ДПЗКУ», та ОСОБА_3 підписано контракт №15 як  із заступником голови правління акціонерного товариства «ДПЗКУ».
22 жовтня 2021 року винесено наказ Міністерства економіки України «Про припинення повноважень заступника голови правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_4 » №785, де правовою підставою визначено ст. 99 ЦК України, абз. 4 ч. 2 ст. 51, п. 8 ч. 2, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства», ч. 4 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», пп. 11 п.12.14, п. 12.16 розділу 12 Статуту АТ «ДПЗКУ», пп. 5.4.3.1. п. 5.4. розділу 5 контракту №15.
22 жовтня 2021 року винесено наказ АТ «ДПЗКУ» «Про оголошення наказу Мінекономіки від 22 жовтня 2021 року №785» №1038-к.
22 жовтня 2021 року АТ «ДПЗКУ» направило ОСОБА_5 лист, яким повідомило останнього про припинення повноважень заступника голови правління та вручило копії наказів Міністерства економіки України «Про припинення повноважень заступника голови правління акціонерного товариства «ДПЗКУ» ОСОБА_4 » №785 та АТ «ДПЗКУ» «Про оголошення наказу Мінекономіки від 22 жовтня 2021 року №785» №1038-к, який отримано ним 25 жовтня 2021 року. Ознайомившись з листами та записами у трудовій книжці встановив, що правовою підставою його звільнення визначено п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України пп.5.4.3.1 п. 5.4 розділу 5 контракту №15, однак вважає таке формулювання причин свого звільнення неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству. У наказі від 22 жовтня 2021 року Міністерства економіки України №785 вказано саме на припинення повноважень заступника голови правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_4 , а зазначення ж у трудовій книжці як підстави звільнення п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, не відповідає ст. 99 ЦК України, п.8 ч.2 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства», пп. 11 п. 12.14 статуту АТ «ДПЗКУ» та фактичним обставинам, оскільки мало місце виключно припинення повноважень посадової особи, тому має бути вказано спеціальну норму для припинення трудового договору, а саме - п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
На підставі викладеного, позивач просив суд: змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України на п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України;  зобов`язати АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» внести запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про зміну формулювання причин звільнення з «звільнений з займаної посади з підстав, передбачених контрактом (п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України; пп.5.4.3.1 п. 5.4 розділу 5 Контракту №15 від 11 листопада 2021 року)» на «звільнений з займаної посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України».
 
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що розірвання контракту з ОСОБА_3 відбулось із підстав установлених у контракті №15 (підпункт 5.4.3.1 пункту 5.4 розділу 5 контракту), але не передбачених чинним законодавством, а отже АТ «ДПЗКУ» правомірно та з дотриманням норм чинного законодавства зроблено запис у трудовій книжці про звільнення згідно п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, тому вимога про зміну формулювання причин звільнення ОСОБА_4 з п. 8 ч.1 ст.36 КЗпП України на п.5 ч.1 ст.1 ст.41 КЗпП України та внесення відповідного запису у трудову книжку ОСОБА_4 про зміну формулювання причин звільнення не підлягає задоволенню.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
У поданій апеляційній скарзі адвокат Кравець Р. Ю.в інтересах   ОСОБА_6  посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивача звільнено на додаткових самостійних підставах розірвання трудового договору, що передбачаються під час укладення контракту. Разом з тим, суд не взяв до уваги ст. 41 КЗпП України, яка у свою чергу, на законодавчому рівні, передбачає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов, а саме п.п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, яким установлено, що розірвання можливе з причин припинення повноважень осіб, що прямо та чітко зазначено Міністерством економіки України у наказі № 785 від 21 жовтня 2021 року.
Вказував, що висновок суду першої інстанції щодо неможливості змінювати формулювання причин звільнення судом з тих підстав, з якими роботодавець не пов`язував обставини звільнення працівника, не відповідають обставинам справи. Так, саме у наказі Міністерства економіки України № 785 від 21 жовтня 2021 року вирішено - припинити повноваження заступника голови правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_1 , тобто, мало місце саме припинення повноважень позивача як посадової особи товариства. Позивач не бажав продовжувати трудові відносини з відповідачем та не просив поновити його на посаді, однак з метою захисту його прав на належне подальше працевлаштування та отримання гарантій, необхідно було змінити формулювання причин звільнення у відповідності до закону. Як працівником, так і роботодавцем зазначено однакові обставини звільнення, тому в даному випадку зміна формулювання є доречною.
Наголошував, що формулювання причин звільнення у трудовій книжці - п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству, оскільки в наказі як правову підставу визначено норми, що передбачають припинення повноважень посадової особи, а саме - ст. 99 ЦК України, п. 8 ч. 2, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства», п.п. 11 п. 12.14 статуту АТ «ДПЗКУ», тому мало бути вказано спеціальну норму для припинення трудового договору - п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
 
Рух справи у суді апеляційної інстанції 
Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року справу призначено судді-доповідачу        Матвієнко Ю. О. у складі колегії суддів: головуючий суддя Матвієнко Ю. О., судді           Гуль В. В., Мельник Я. С.
Ухвалою  Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від                           04 червня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року  справу призначено судді-доповідачу Куліковій С. В. у складі колегії суддів: головуючий суддя Кулікова  С. В., судді           Болотов Є. В.,  Музичко С. Г.
Ухвалою  Київського апеляційного суду від 06 червня 2024 року  справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від                           08 листопада 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.
Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 08 листопада 2024 року справу призначено судді-доповідачу Невідомій Т. О. у складі колегії суддів: головуючий суддя Невідома Т. О., судді             Нежура В. А., Соколова В. В.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства економіки України            Тюріна Л. А. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального права. Зазначала, що позивачем не наведено жодної правової норми, яка б підтверджувала порушення закону зі сторони Міністерства економіки України та АТ «ДПЗКУ», а твердження позивача є суб`єктивними та безпідставними, не підтверджуються доказами та ґрунтуються на припущеннях і довільному трактуванні законодавства.
Представник АТ «ДПЗКУ» - Уманець С. Г. у відзиві просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року залишити без змін, посилаючись на те, що суд дійшов вірних висновків щодо додаткових підстав для розірвання трудового договору, встановлених контрактом № 15 від 11 листопада 2020 року, укладеного між АТ «ДПЗКУ» та ОСОБА_1 . Крім того, суд вірно застосував норми матеріального права та встановив дійсні обставини справи.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
У судовому засіданні адвокат Коваленко І. О. в інтересах ОСОБА_1  підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Григорян О. О. в інтересах АТ «ДПЗКУ» та Тюріна Л. А. в інтересах Міністерства економіки України заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили судове рішення залишити без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Як установлено судом, відповідно до пункту 1.1. Статуту АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затвердженого наказом Міністерства економіки України від 08 червня 2021 року №38 (далі по тексту - статут), АТ «ДПЗКУ» засноване на державній власності та є приватним акціонерним товариством.
Згідно п. 1.3 статуту засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративний правами держави щодо Товариства здійснює Міністерство економіки України.
Пунктом 1.4. статуту визначено, що товариство у своїй діяльної керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими державними органами, а також цим Статутом.
Метою створення AT «ДПЗКУ» згідно пункту 3.1. статуту є задоволену потреб населення, підприємств, установ та організацій різних форм власності у продовольчому і фуражному зерні, продуктах його переробки, не зерновій сировині, елітному і сортовому насінні, надання послуг із зберігання, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції і отримання прибутку шляхом провадження підприємницької діяльності.
Єдиним акціонером товариства є Держава в особі Уповноваженого органу управління (Міністерство економіки України), який безпосередньо без скликання загальних зборів товариства здійснює повноваження з управління корпоративними правами товариства (п. 6.1. Статуту).
11 листопада 2020 року Мінекономіки прийнято наказ №208-к «Про правління АТ «ДПЗКУ», згідно якого на ОСОБА_4 покладено виконання обов`язків голови правління АТ «ДПЗКУ» до обрання голови правління в установленому законодавством порядку.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2020 року №1399-р погоджено пропозицію Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства щодо тимчасового покладення виконання обов`язків голови правління АТ «ДПЗКУ» на заступника голови правління зазначеного товариства ОСОБА_1 
11 листопада 2020 року між Мінекономіки, як вищим органом управління АТ «ДПЗКУ», та заступником голови правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_3 укладено контракт №15 (далі  по тексту - контракт), яким передбачено, що контракт є трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між заступником голови правління та загальними зборами та/або наглядовою радою.
Відповідно до пункту 1.1. контракту заступник голови правління зобов`язується безпосередньо та через правління Товариства здійснювати управління поточною діяльністю товариства у межах компетенції правління товариства, забезпечувати ефективне використання і збереження закріпленого за ним державного майна та повноваження голови правління в разі неможливості виконання головою правління своїх повноважень, а товариство зобов`язується: створювати належні умови для матеріального забезпечення та організації праці заступника голови правління.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року у справі №757/44193/21-к задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України та відсторонено підозрюваного ОСОБА_1 від посади заступника голови правління АТ «ДПЗКУ» та покладенням на нього повноважень виконуючого обов`язки голови правління АТ «ДПЗКУ».
Наказом Мінекономіки від 27 серпня 2021 року № 21-п ОСОБА_4 відсторонено від посади заступника голови правління АТ «ДПЗКУ» та виконання обов`язків голови правління цього товариства
Наказом АТ «ДПЗКУ» від 30 серпня 2021 року № 709-к ОСОБА_4 відсторонено від посади заступника голови правління та від виконанням обов`язків голови правління АТ «ДПЗКУ».
Наказом Міністерства економіки України від 22 жовтня 2021 року №785 «Про припинення повноважень заступника голови правління акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ОСОБА_4 » відповідно до підпункту 5.4.3.1 пункту 5.4 розділу 5 контракту №15, укладеного із заступником голови правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_3 , припинено повноваження останнього. Контракт №15 із заступником голови правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_3 від 11 листопада 2020 року припинено 22 жовтня 2021 року.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством (стаття 3 КЗпП України).
Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України). 
Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України.
За змістом пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом.
Чинним законодавством передбачена особлива форма трудового договору - контракт.
За змістом частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності та професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника (пункт 4 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170).
Укладаючи контракт, позивач погодився з його умовами, в тому числі з підставами припинення контракту.
Конституційний Суд України, який у своєму рішенні від 09 липня 1998 року у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися не вигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.
У контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170).
Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц). 
Згідно умов контракту № 15 від 11 листопада 2020 року укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ДПЗКУ», такий контракт є трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між заступником голови правління  та загальними зборами та/або наглядовою радою.
Відповідно до п 5. 1. вищевказаного контракту, цей контракт набирає чинності з дати його підписання і залишається чинним до 10 листопада 2023 року включно, якщо дію не буде припинено раніше відповідно до п. 5.4.
Згідно п.п.5.4.3.1 контракту, цей контракт припиняється до закінчення цього контракту за рішенням загальних зборів товариства. 
Правилом частини 3 статті 99 ЦК України передбачається право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав; реалізація цього права у будь-який час гарантується нормами корпоративного права для припинення негативного впливу на управлінську діяльність товариства.
Згідно п. 1.3 статуту засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративний правами держави щодо товариства здійснює Міністерство економіки України.
Згідно п. 11.4 статуту у період прийняття рішення про приватизацію товариства та передачі функцій з управління пакетами акцій (частками) до органів приватизації повноваження  загальних зборів здійснюється уповноваженим органом управління.
Суд першої інстанції обґрунтовано встановлено, що компетентним (уповноваженим) органом товариства є Міністерство економіки України, яке має повноваження одноосібно видавати  наказ № 785 від 22 жовтня 2021 року.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19 зроблено висновок, що трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю. 
Слід зазначити, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що законність звільнення у цій категорії справ повинен довести роботодавець.
У цій справі, роботодавець визначив підставою для розірвання контракту з позивачемпередбаченого п.5.4.3.1 контракту, за рішенням загальних зборів товариства.
На підставі викладеного суд вважає, що між заступником голови правління та загальними зборами виникають трудові відносини, а на працівників, з якими укладеного контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору.
Як убачається зі змісту наказу Міністерства економіки України № 785 від 22 жовтня 2021 року, припинено повноваження заступника голови правління АТ «ДПЗКУ»           ОСОБА_1 відбулось на підставі ст. 99 ЦК України, а контракт припинено із заступником голови правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_1 саме відповідно до п. п.5.4.3.1 контракту.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що розірвання контракту з ОСОБА_3 відбулось із підстав, установлених у контракті №15 (підпункт 5.4.3.1 пункту 5.4 розділу 5 контракту), але не передбачених чинним законодавством, а отже АТ «ДПЗКУ» правомірно та з дотриманням норм чинного законодавства зроблено запис у трудовій книжці про звільнення згідно п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України.
Способи захисту трудових прав наведені, зокрема, у статтях 235 і 237-1 КЗпП України. Так, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України). Цей спосіб захисту порушених прав працівника застосовується незалежно від підстави припинення з ним трудового договору у випадку незаконного звільнення працівника чи його незаконного переведення на іншу роботу.
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться, зокрема, відомості про роботу (частини перша та четверта статті 48 КЗпП України). За змістом пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зазначення у трудовій книжці відомостей про те, що певний запис у ній є недійсним, можливе, зокрема, у випадку незаконності звільнення, установленої органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі. Тобто, рішення суду як уповноваженого на розгляд трудового спору органу про поновлення на попередній роботі є самостійною підставою для внесення до трудової книжки відомостей про недійсність запису у ній про звільнення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2023 року у справі № 279/402/20 (провадження № 61-6175св22) вказано, що «відповідно до частини третьої статті 235 КЗпП України в разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у зв`язку з допущеним щодо нього порушенням законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з посиланням на відповідну норму закону».
Такий правовий висновок неодноразово сформульовано у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 61-1398св18, від 12 квітня 2018 року у справі № 545/2544/13-ц (провадження № 61-678св17), від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/20243/16-ц (провадження № 61-36489св18), від 07 листопада 2018 року у справі № 234/17149/16-ц (провадження № 61-20384св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 362/3528/17-ц (провадження № 61-40458св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 153/1585/20 (провадження № 61-15556св21), від 7 вересня 2022 року у справі № 554/5630/19 (провадження № 61-60св20), від 13 вересня 2023 року у справі № 587/1641/21 (провадження № 61-1473св23).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога про зміну формулювання причин звільнення ОСОБА_4 з п. 8 ч.1 ст.36 КЗпП України на п.5 ч.1 ст.1 ст.41 КЗпП України та внесення відповідного запису у трудову книжку ОСОБА_4 про зміну формулювання причин звільнення не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не підтверджено протиправної поведінки позивача, а отже звільнення на підставі п. 8 ч.1 ст.36 КЗпП України є незаконним, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно  до  пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового  договору, а його розірвання з підстав,передбачених контрактом, які не містять ознак дисциплінарного порушення, не є дисциплінарним стягненням (правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 761/15738/18).
Як установлено судом, розірвання контракту з ОСОБА_3 відбулось із підстав установлених у контракті №15 (підпункт 5.4.3.1 пункту 5.4 розділу 5 контракту), що не містить ознак дисциплінарного стягнення, а отже відсутні підстави для зазначення у ньому порушення позивачем умов контракту.
Таким чином, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, які на думку позивача свідчить про незаконність дій  відповідача, проте наведені ним доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Вказані доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з якими у повній мірі погоджується апеляційний суд.
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Кравця Р. Ю.  в інтересах    ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року  залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд
                                       
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Кравця Ростислава Юрійовича  в інтересах   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 
 
Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.

 
 
Головуючий                                                                                                  Т. О. Невідома

 
 
Судді                                                                                                             В. А. Нежура

 
 
                                                                                                                      В. В. Соколова