КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/11120/2024             
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                             Справа № 752/22326/21
 
19 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дзявун Юлії Сергіївни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Машкевич К.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 12 вересня 2017 рокуміж ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея банк» було укладено кредитний договір №015.221.72910.
02.12.2020року між ПАТ «Ідея банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12/89, у відповідності до умов якого, ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим Договором.
Згідно п.2.2 договору факторингу права вимоги, які ПАТ «Ідея банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед ПАТ «Ідея банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до додатку №1 додоговору факторингу №12/89 від 02.12.2020 року реєстру боржників № 2 від 02.12.2020 року, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 115073,55 грн., з яких: 42061,71 грн. - заборгованість за основним боргом; 73011,84 грн. - заборгованість за відсотками.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 02.12.2020 рокупозивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 115073,55 грн., з яких: 42061,71 грн. - заборгованість за основним боргом; 73011,84 грн. - заборгованість за відсотками.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ: 35625014, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, заборгованість за кредитним договором № С15.221.72910 від 12 вересня 2017 р. в розмірі 115073.55 грн., з яких: 42061.71 грн. - заборгованість за основним боргом; 73011.84 грн. - заборгованість за відсотками.
Не погоджуючись з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року, 22 квітня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дзявун Юлія Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що витяг з реєстру боржників № 2 до договору факторингу №12/89 про відступлення права вимоги від 02.12.2020 року не підписаний уповноваженим представником Публічного акціонерного товариства «Ідея БАНК», що дає підстави вважати його не підписаним, а відтак банком не було належним чином передано право вимоги до ОСОБА_1 з відповідним розміром грошового зобов`язання.
Вказує на те, що належним доказом, який засвідчує факт відступлення права вимоги позивачу за кредитним договором є належним чином оформлені і підписані договорі факторингу про відступлення права вимоги, а також «Реєстр боржників №2» права вимоги за якими відступаються, який ж невід`ємним додатком до договору факторингу №12/89 про відступлення права вимоги від 02.12.2020 року підписаний та скріплений відбитками печаткою обох Сторін Договору, як то передбачено п. 13.3 Договору.
Звертає увагу на те, що нульове сальдо за рахунку ОСОБА_1 IBAN  НОМЕР_2 (рахунок НОМЕР_3 ) станом на 02.12.2020 року, тобто дату укладення Договору факторингу №12/89 про відступлення права вимоги від 02.12.2020 року, між ПАТ «Ідея БАНК» та відповідачем свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 за угодою с15.221.72910 про відкриття кредитної лінії на обслуговування кредитної картки від 12.09.2018 року.
Вказує на те, що у тексті позовної заяви позивач стверджує, що на виконання п. 5.3. Договору факторингу, згідно вимог ст.ст. 512- 514, 516 ЦК України, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення укрпошти ТОВ "ФК "ЄАПБ" було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних.
Однак, вказане повідомлення відповідачем отримано не було. Позивачем не надано належних доказів поштового відправлення вказаного повідомлення із зазначенням номеру відправлення або ж доказів безпосереднього вручення повідомлення ОСОБА_1 
10 червня 2024 року до Київського апеляційного суду від представниа позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12 вересня 2017 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено укладено угоду № С15.221.72910 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.
Згідно пп. 3.1., 3.2., 3.3. п. 3 угоди, максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 гривень. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 39000гривень. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних.
В пп. 3.4., 3.6. п. 3 угоди закріплено, що розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитною лінією за попередній розрахунковий період є останній операційний періоду.
Відповідно до п. 4 угоди, повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та договором здійснюватимуться згідно умов договору, типового графіку та розрахунку сукупної вартості кредиту, а також тарифами, які розміщені на сайті банку. Підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної дінії, які зазначені в п. 5.11 цієї угоди. 
02.12.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 12/89, у відповідності до якого ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, що визначені договором.
Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № 12/89 від 02.12.2020 реєстру боржників № 2 від 02.12.2020, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, позивач набув права грошової вимоги щодо до відповідача за кредитним договором в сумі 115073,55 грн., з яких: 42061,71 грн. - заборгованість за основним боргом; 73011,84 грн. - заборгованість за відсотками.
Відповідно до п. 5.2 договору факторингу, в день підписання Реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань, передбачених п. 4.1 цього Договору, ПАТ «Ідея Банк» втрачає права на будь-які плати боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами. В разі звернення боржників до ПАТ «Ідея Банк» з приводу виконання зобов`язань за відступленими ТОВ «ФК «ЄАПБ» правами вимог, ПАТ «Ідея Банк» повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитними договором № С15.221.72910 від 12 вересня 2017 року, ОСОБА_1 станом на 02.12.2020 року має заборгованість у розмірі 115073,55 грн., з яких: 42061,71 грн. - заборгованість за основним боргом; 73011,84 грн. - заборгованість за відсотками.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № С15.221.72910 від 12 вересня 2017 р. в розмірі 115073.55 грн., з яких: 42061.71 грн. - заборгованість за основним боргом; 73011.84 грн. - заборгованість за відсотками.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом статей  205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Судом встановлено, що 12 вересня 2017 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено укладено угоду № С15.221.72910 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.
Згідно пп. 3.1., 3.2., 3.3. п. 3 угоди, максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 гривень. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 39000гривень. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних.
Вказаний договір підписаний сторонами.
Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору.
Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитними договором № С15.221.72910 від 12 вересня 2017 року, ОСОБА_1 станом на 02.12.2020 року має заборгованість у розмірі 115073,55 грн., з яких: 42061,71 грн. - заборгованість за основним боргом; 73011,84 грн. - заборгованість за відсотками.
З виписки, що міститься в матеріалах справи про рух коштів, за період з 12 вересня 2017 року по 02 грудня 2020 року вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти та частково погашав заборгованість.
Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Судом встановлено, що 02.12.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 12/89, у відповідності до якого ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, що визначені договором.
Відповідно до додатку № 1 договору факторингу №12/89 від 02.12.2020 реєстру боржників № 2 від 02.12.2020, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, позивач набув права грошової вимоги щодо до відповідача за кредитним договором в сумі 115073,55 грн., з яких: 42061,71 грн. - заборгованість за основним боргом; 73011,84 грн. - заборгованість за відсотками.
Відповідно до п. 5.2 договору факторингу, в день підписання Реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань, передбачених п. 4.1 цього Договору, ПАТ «Ідея Банк» втрачає права на будь-які плати боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами. В разі звернення боржників до ПАТ «Ідея Банк» з приводу виконання зобов`язань за відступленими ТОВ «ФК «ЄАПБ» правами вимог, ПАТ «Ідея Банк» повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Відповідно до долученого до справи договору, за яким відступлено право вимоги боргу   відповідача за кредитним договором, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що не спростувано відповідачем.
Враховуючи, що відповідач не оспорював, та не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України, їх правомірність презюмується.
Отже, долучений до справи договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягає до виконання.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відпоівдач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та в добровільному порядку у строки, передбачені в договорі, отримані в кредит кошти не повернув.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що витяг з реєстру боржників №2 до договору факторингу №12/89 про відступлення права вимоги від 02.12.2020 року не підписаний уповноваженим представником Публічного акціонерного товариства «Ідея банк», що дає підстави вважати його не підписаним, а відтак банком не було належним чином передано право вимоги до ОСОБА_1 з відповідним розміром грошового зобов`язання, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме копією додатку № 1 до договору факторингу № 12/89 від 02 грудня 2020 року реєстр боржників № 2, який підписаний представником Публічного акціонерного товариства «Ідея банк» та позивачем.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що рішення  Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року ухвалено з дотриманням норм  матеріального  та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дзявун Юлії Сергіївни.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дзявун Юлії Сергіївни залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Головуючий:                                              Судді: