ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
20 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 489/8251/23
провадження № 61-6263св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
скаржник - заступник керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва,
заінтересовані особи: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2024 року у складі судді Кокорєва В. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Темнікової В. І., Тищук Н. О.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У грудні 2023 року заступник керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва звернувся до суду із скаргою на дії та рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень, Інгульського ВДВС.
2.            Скарга обґрунтована тим, що Окружною прокуратурою м. Миколаєва у порядку відомчого контролю 27 жовтня 2023 року до Управління забезпечення примусового виконання рішень було скеровано скаргу на рішення та бездіяльність виконувача обов`язків начальника Інгульського ВДВС Гаїбова Р. Е. при перевірці законності виконавчого провадження № НОМЕР_1.
3.             Постановою про результати перевірки законності зазначеного виконавчого провадження від 24 листопада 2023 року доводи, викладені у скарзі прокурора, знайшли своє підтвердження, дії виконувача обов`язків начальника Інгульського ВДВС Гаїбова Р. Е. щодо перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 4,5 п. 7 розд. 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5. 
4.            Крім того, під час перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого постановою державного виконавця від 12 червня 2019 року, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень ОСОБА_1 дійшов висновку, що постанову про відкриття виконавчого провадження винесено всупереч вимогам пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 1 пункту 4 розд. 3 Інструкції. Як наслідок, останній доручив скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року. Прокурор вважав, що постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 24 листопада 2023 року в цій частині незаконна та підлягає скасуванню.
5.            Зазначаючи про незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень ОСОБА_1 посилався на невідповідність виконавчого документа - виконавчого листа № 1/1416/429/2012, виданого 13 травня 2013 року, вимогам законодавства, оскільки виконавчий документ складено російською мовою та останній не містить даних про місцезнаходження стягувача.
6.            Заступник керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_2 зазначив, що такі висновки начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень суперечать нормам матеріального права. До виконавчого документу мають застосовуватись вимоги законодавства, чинного на час його видачі. Вирок у справі було викладено російською мовою, тому відповідно виконавчий документ мав містити резолютивну частину рішення саме на такій мові, оскільки перекладання судового рішення для виконавчого документу не передбачено жодним нормативним актом.
7.            Крім того, у виконавчому документі було зазначено код ЄДРПОУ стягувача та інші його реквізити, у тому числі і платіжні, маючи доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доступ до якого на час винесення постанови про відкриття провадження був відкритим, у державного виконавця не було жодних перешкод для відкриття виконавчого провадження. 
8.            Виконавчий документ № 1/1416/429/2012, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 13 травня 2013 року, перебував на виконанні в органах державної виконавчої служби з 14 червня 2013 року. 
9.            У подальшому на вимоги прокурора 04 вересня 2013 року за № 117/02-/56/5, 14 січня 2014 року за № 210/02/56/5 за підписом начальника Управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області Голотребчука Ю. А. надавалась інформація про хід виконавчого провадження та жодних порушень в діях державного виконавця при відкритті виконавчого провадження останнім не вбачалось. 
10.         Аналогічно надавалась інформація за підписом начальника та виконувача обов`язків начальника Управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області по виконавчим провадженням № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, в яких лише зазначався хід виконавчих проваджень, при цьому зауважень до змісту виконавчого документу, які могли б стати підставою для його повернення без прийняття до виконання, не висловлювались. 
11.         З огляду на зазначене виконавчий лист № 1/1416/429/2012, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва від 13 травня 2013 року, не суперечив вимогам чинного на той час законодавства, а отже постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 24 листопада 2023 року в частині скасування постанови головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року є незаконною та підлягає скасуванню, а дії начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень ОСОБА_1 з її винесення в цій частині є протиправними.
12.         Також в скарзі зазначено, що начальником Інгульського ВДВС Терещенком А. О., з урахуванням скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2019 року № НОМЕР_1, 11 грудня 2023 року було проведено перевірку законності зазначеного виконавчого провадження за результатами чого постанови, винесені у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 після його відкриття, визнано такими, що винесені з порушенням вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», розділу 3 Інструкції та, як наслідок, скасовані. 
13.         Із змісту зазначеної постанови вбачається, що начальником Інгульського ВДВС у м. Миколаєві 11 грудня 2023 року також винесено постанову, якою визнано постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2019 року такою, що винесена з порушенням вимог пункту 6 частини четвертої статті 4, абз. 1 частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 1 пункту 4 розд. 3 Інструкції та скасовано її.
14.         Враховуючи незаконність постанови начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Голотребчука Ю. А. про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 24 листопада 2023 року в частині зобов`язання скасування постанови головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року, постанови від 11 грудня 2023 року про скасування відповідної постанови головного державного виконавця Інгульського ВДВС та від 11 грудня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 є незаконними та підлягають скасуванню, а дії начальника Інгульського ВДВС Терещенка А. О. щодо їх винесення є протиправними.
15.         Заступник керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_2 вважав, що постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 24 листопада 2023 року в частині зобов`язання скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року та від 11 грудня 2023 року про скасування вказаної постанови про відкриття провадження і про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 прийняті без дотримання прав та інтересів сторін у виконавчому провадженні та з порушенням вимог законодавства України щодо виконавчого провадження.
16.         Враховуючи викладене просив суд:
визнати протиправними дії начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Голотребчука Ю. А. з винесення постанови від 24 листопада 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 в частині зобов`язання начальника Інгульського ВДВС скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року;
скасувати постанову від 24 листопада 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 в частині зобов`язання начальника Інгульського ВДВС скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року;
визнати протиправними дії начальника Інгульського ВДВС Терещенка А. О. щодо винесення постанови від 11 грудня 2023 року про визнання постанови головного державного виконавця Інгульського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2019 року такою, що винесена з порушеннями вимог пункту 6 частини четвертої статті 4, абз. 1 частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 1 пункту 4 розд. 3 Інструкції та її скасування;
скасувати постанову від 11 грудня 2023 року про визнання постанови головного державного виконавця Інгульського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2019 року такою, що винесена з порушеннями вимог пункту 6 частини четвертої статті 4, абз 1 частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 1 пункту 4 розд. 3 Інструкції та її скасування;
визнати протиправними дії начальника Інгульського ВДВС Терещенка А. О. щодо винесення постанови від 11 грудня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1;
скасувати постанову від 11 грудня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
17.         Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2024 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, у задоволенні скарги відмовлено.
18.         Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, ухвалюючи судове рішення, виходив із того, що станом на 17 вересня 2012 року складення судових документів російською мовою допускалось відповідно до Закону України «Про засади державної мовної політики» та рішення Миколаївської міської ради від 21 серпня 2012 року «Про надання російської мові статусу регіональної у м. Миколаєві».
19.         Водночас відмовляючи у задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій виходили із того, що з копії виконавчого листа вбачається, що стягувачем є юридична особа  - Департамент финансов Николаевского городского совета (мовою оригіналу) і не зазначено її місцезнаходження, що є порушенням вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вимога про зазначення місцезнаходження стягувача містилась в нормі закону, що діяв як на час видачі виконавчого листа, так і на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
20.         Також суди зазначили, що у постанові про відкриття виконавчого провадження стягувачем помилково зазначено прокуратуру Миколаївської області замість «Департамент финансов Николаевского городского совета (мовою оригіналу)» й, відповідно, на думку судів попередніх інстанцій наведене є порушенням статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», яке можливо усунути лише шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, тому що вказана помилка не є граматичною чи арифметичною, яке не може виправити ані начальник відділу, ані виконавець який йому підпорядкований або за заявою сторони виконавчого провадження.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
21.         У квітні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури.
22.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
23.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
24.         У касаційній скарзі перший заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити скаргу.
25.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм матеріального права, не дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів; вказує на застосування норм права без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14, від 26 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 504/3238/16; посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
26.         Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано оцінки тому, що в разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження з підстав невідповідності виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та повернення виконавчого документа без виконання стягувачу будуть порушені вимоги частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо строків прийняття відповідного рішення.
27.         Також суди не врахували положення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та дійшли помилкового висновку щодо неможливості виправлення помилки державного виконавця, допущеної у постанові про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2019 року, а саме неправильного зазначення стягувача, інакше, як через скасування відповідної постанови.
28.         Прокурор вважає, що суди дійшли помилкового висновку про те, що відсутність адреси стягувача у виконавчому документі відповідно до пункту 3 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є безумовною підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а помилка виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження щодо зазначення замість стягувача департаменту фінансів Миколаївської міської ради - Миколаївську обласну прокуратуру, не може бути виправлена в іншій спосіб ніж скасування відповідної постанови.
29.         Суди не врахували доводи прокурора щодо неприпустимості повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з формальних підстав.
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
30.         У червні 2024 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури від Інгульського ВДВС, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у яких вказано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
31.         На підставі вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2012 року, який набрав законної сили 21 березня 2013 року, з ОСОБА_3 стягнуто на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради кошти, витрачені Миколаївською міською лікарнею швидкої медичної допомоги на лікування потерпілої ОСОБА_4 , у сумі 9 361 грн.
32.         На виконання вказаного вироку суду Ленінським районним судом м. Миколаєва 13 травня 2013 року було видано виконавчий лист № 1/1416/429/2012, складений російською мовою: «Исполнительный лист №  1/1416/429/2012 выдан 13.05.2013 Ленинским районным судом г. Николаева взыскать с ОСОБА_5 в пользу государства в лице департамента финансов Николаевского городского совета средства, потраченные Николаевской городской больницей скорой медицинской помощи на лечение потерпевшей ОСОБА_4 в сумме 9361 (девять тысяч триста шестьдесят одна) грн.» (мовою оригіналу).
33.         Вказаний виконавчий лист з 14 червня 2013 року перебував на виконанні в органах державної виконавчої служби та його неодноразово було повернуто без виконання: 27 липня 2014 року, 29 червня 2016 року та 21 лютого 2019 року.
34.         12 червня 2019 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Щербатих М. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 1/1416/429/2012, виданого 13  травня 2013 року (т. 1, а. с. 123).
35.         За результатами розгляду скарги Окружної прокуратури міста Миколаєва від 27 жовтня 2023 року на рішення та бездіяльність виконувача обов`язків начальника Інгуського ВДВС ОСОБА_6 при перевірці законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ОСОБА_1 24 листопада 2023 року була винесена постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 34-41).
36.         Постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області від 24 листопада 2023 року при здійсненні виконавчого провадження № НОМЕР_1 визнано: 
дії головного державного виконавця Інгульського ВДВС Щербатих М. В. такими, що вчиненні з порушенням вимог пункту 6 частини четвертої статті 4, абз. 1 частини другої статті 15, частини першої статті 18, частини четвертої статті 27, частини восьмої статті 48, абз. 3 частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 1 пункту 4 розд. III, абз. 4 пункту 8 розд. III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, п. 5 розд. I Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5;
дії головного державного виконавця Інгульського ВДВС Степанець-Лосєвої М. С. такими, що вчиненні з порушенням вимог частини третьої статті 13, частини першої статті 18, частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 5 розд. I Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5;
дії начальника Інгульського ВДВС Павлюка П. М. щодо перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 визнано такими, що вчиненні з порушенням вимог абз. 2 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 4, 5 пункту 7 розд. XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5;
дії начальника Інгульського ВДВС Терещенка А. О. щодо перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 визнано такими, що вчиненні з порушенням вимог абз. 2 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 4, 5 пункту 7 розд. XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5;
дії виконувача обов`язків начальника Інгульського ВДВС Гаїбова Р. Е. щодо перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 визнано такими, що вчиненні з порушенням вимог абз. 2 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 4, 5 пункту 7 розд. XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
37.         Також начальнику Інгульського ВДВС Терещенку А. О. доручено: скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС Щербатих М. В. про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2019 року № НОМЕР_1 та зобов`язано головного державного виконавця Інгульського ВДВС Степанець-Лосєву М. С. при здійсненні виконавчого провадження № НОМЕР_1 провести виконавчі дії у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», та повідомити Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області про виконання даної постанови у строк до 11 грудня 2023 року.
38.         На виконання доручення начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області відповідно до постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 24 листопада 2023 року начальником Інгульського ВДВС Терещенком А. О. 11  грудня 2023 року винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 25).
39.         Згідно вказаної вище постанови визнано постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС Щербатих М. В. про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2019 року такою, що винесена з порушенням вимог пункту 6 частини четвертої статті 4, абз. 1 частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 1 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5; скасовано вказану вище постанову та зобов`язано головного державного виконавця Інгульского ВДВС Степанець-Лосєву М. С. в строк до 11 грудня 2023 року провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (т. 1, а. с. 25-27).
Позиція Верховного Суду
40.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
41.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
42.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
43.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
44.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
45.         Відмовляючи у задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій виходили із того, що з копії виконавчого листа вбачається, що стягувачем є юридична особа  - Департамент финансов Николаевского городского совета (мовою оригіналу) і не зазначено її місцезнаходження, що є порушенням вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вимога про зазначення місцезнаходження стягувача містилась в нормі закону, що діяв як на час видачі виконавчого листа, так і на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Також суди зазначили, що у постанові про відкриття виконавчого провадження стягувачем помилково зазначено прокуратуру Миколаївської області замість «Департамент финансов Николаевского городского совета (мовою оригіналу)» й, відповідно, на думку судів попередніх інстанцій наведене є порушенням статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», яке можливо усунути лише шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, тому що вказана помилка не є граматичною чи арифметичною, яку не може виправити ані начальник відділу, ані виконавець, який йому підпорядкований, або за заявою сторони виконавчого провадження.
46.         Колегія суддів не може погодитись із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
47.         Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, яке передбачає як прийняття судом остаточного рішення, так і його виконання, яке забезпечується державою.
48.         ЄСПЛ вказує, що право на суд, захищене статтею 6 Конвекції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).
49.         Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).
50.         Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».
51.         Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)  - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
52.         Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
53.         Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
54.         Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
55.         Колегією суддів враховано, що виконавчий лист декілька разів перебував на виконанні і його повернення 27 липня 2014 року, 29 червня 2016 року та 21  лютого 2019 року відбувалось не через те, що у ньому не зазначено адреса стягувача, а у зв`язку з неможливістю виконання. Крім того, в якості стягувача зазначено орган державної влади, інформація щодо якого та його місцезнаходження є відкритою, яку можливо отримати з відкритих джерел.
56.         Отже, враховуючи визначені Закону України «Про виконавче провадження» повноваження державного виконавця щодо отримання необхідної інформації, колегія суддів вважає, що висновки судів щодо незазначення місцезнаходження стягувача у виконавчому документі як підставу відмови у задоволенні скарги містять ознаки формальності. Хоча в частині першй статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» закріплена необхідність зазначення місцезнаходження стягувача, проте оскільки у виконавчому провадження стягувачем є орган місцевого самоврядування у державного виконавця були відсутні перешкоди для отримання інформації щодо його місцезнаходження.
57.         Пунктом 2 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, серед іншого, за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.
58.         Отже, наведена норма передбачає можливість прокурора пред`явити виконавчий документ до виконання, незважаючи на те, що він не є стягувачем.
59.         Відповідно до положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
60.         Отже, Законом передбачено право виконавця з власної ініціативи виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки.
61.         Верховний Суд у постанові від 21 липня 2020 року у справі № 521/1074/17 зазначив, що описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
62.         Під час розгляду скарги як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції зазначали, що належним стягувачем є «Департамент финансов Николаевского городского совета (мовою оригіналу)», проте у постанові державного виконавця зазначено Миколаївську обласну прокуратуру.
63.         Обґрунтовуючи вказане суди виходили із того, що стягувач, на користь якого стягуються грошові кошти, зазначений у виконавчому документі, що підтверджується матеріалами справи.
64.         Проте, суди не врахували, що частина третя статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» не містить вичерпного переліку граматичних помилок, тому дійшли помилкового висновку про неможливість виправлення описки в назві стягувача, з урахуванням зазначення правильного стягувача у виконавчому листі, оскільки постанова про виправлення помилки у постанові виконавчого провадження не змінює її змісту.
65.         Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
66.         У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).
67.         Таким чином, розглядаючи скаргу, суди наведеного вище не врахували та дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги прокурора, тому відповідно до статті 412 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового про задоволення скарги прокурора.
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури задовольнити.
2.            Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2024 року скасувати.
3.            Скаргу заступника керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва на дії та рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.
4.            Визнати протиправними дії начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Голотребчука Ю. А. з винесення постанови від 24 листопада 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 в частині зобов`язання начальника Інгульського ВДВС скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року.
5.            Скасувати постанову від 24 листопада 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 в частині зобов`язання начальника Інгульського ВДВС скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 червня 2019 року.
6.            Визнати протиправними дії начальника Інгульського ВДВС Терещенка А. О. щодо винесення постанови від 11 грудня 2023 року про визнання постанови головного державного виконавця Інгульського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2019 року такою, що винесена з порушеннями вимог пункту 6 частини четвертої статті 4, абз. 1 частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 1 пункту 4 розд. 3 Інструкції та її скасування.
7.            Визнати протиправними дії начальника Інгульського ВДВС Терещенка А. О. щодо винесення постанови від 11 грудня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1.
8.            Скасувати постанову від 11 грудня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович