Справа № 760/27800/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14352/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Оніщука М.І.,Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                    Шпирук Ю.С.
                                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скараги Грома Анатолія Миколайовича, який діє в інтересах Міністерства оборони України, та адвоката Науменко Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Коробенка С.В., у цивільній справі № 760/27800/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Міністерства оборони України, треті особи: Державна казначейська служба України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
                                              
ВСТАНОВИВ: 
 
У жовтні 2018 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до суду із позовом до Міністерства оборони України, треті особи: Державна казначейська служба України,Генеральний штаб Збройних Сил України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначали, що 29 жовтня 2015 року близько 19 год. 30 хв. у м. Сватове Луганської області по вул. Ново-Старобільська сталася пожежа на об`єднаних польових складах ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України, яка призвела до детонації боєприпасів, які зберігалися на території складу. Виникнення та поширення пожежі відбулося внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами Міністерства оборони України, які в період створення та функціонування складу відповідали за стан і збереження озброєння боєприпасів, бойової та іншої техніки. Вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2016 у кримінальній справі № 426/13206-16-к встановлено вину військовослужбовця, виконуючого обов`язки начальника польового складу боєприпасів майора ОСОБА_8 у невиконанні ним наказу керівництва, що призвело до детонації боєприпасів на території польового складу. Вказували, що внаслідок злочинних дій працівника Міністерства оборони України ОСОБА_9 , які призвели до детонації боєприпасів, їм було завдано матеріальної та моральної шкоди. 
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що на праві спільної часткової власності (в рівних частках) їм належав будинок з гаражем, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок детонації боєприпасів 29 жовтня 2015 року два снаряди реактивної системи залпового вогню «Град» влучили в їх будинок, третій снаряд в гараж, а четвертий - на подвір`я. Внаслідок цього в будинку було вибито вікна, двері, розбито дах та стіни, пошкоджено гараж та їх майно. Вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для відновлення будинку згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 4841 від 14 грудня 2018 року становить 1 229 354,40 грн. Враховуючи належність ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частці у домоволодінні, кожен з них просив стягнути з відповідача третину від загального розміру матеріальної шкоди в розмірі 409 784,80 грн. Крім того, позивачі стверджували, що внаслідок потрапляння снаряду РСЗ «Град» в будинок їм було заподіяно і моральну шкоду, яку вони оцінили в розмірі по 200 000,00 грн. кожному.
ОСОБА_4 зазначала, що внаслідок детонації боєприпасів на території складів ракетно-артилерійської озброєння сектору «А» у м. Сватове, Луганської області, снаряд реактивної систем залпового вогню «Град» влучив в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 
АДРЕСА_1 , в якому працювала її мати - ОСОБА_10 . Від уламків снаряду та загинула. У зв`язку зі смертю матері вона зазнала значної моральної шкоди, яка виразилася у емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях. Заподіяну моральну шкоду у зв`язку зі смертю матері вона оцінила в розмірі 2 000 000,00 грн.
ОСОБА_5 вказував, що внаслідок детонації боєприпасів на території складів ракетно-артилерійського озброєння сектору «А» у м. Сватове Луганської області артилерійські снаряди вибухали в безпосередній близькості від його будинку. Він був вимушений весь вечір та ніч ховатися в холодному підвалі будинку з батьком похилого віку. Внаслідок вибухів боєприпасів йому було спричинено забій, консолідованій перелом хребта, остеохондроз грудного відділу хребта, герметичний гангліорадікуліт D5-D6-D7 зліва, стійкий больовий синдром. Крім того, внаслідок вибухів боєприпасів уламками від снарядів та вибуховою хвилею були вибиті вікна в його квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , пошкоджено стелю та стіни. Вартість відновлення його квартири становить 100 000,00 грн. Крім того, у зв`язку з вибухом боєприпасів йому було також спричинено значної моральної шкоди, оскільки йому було спричинено тілесні ушкодження. Заподіяну моральну шкоду він оцінив в розмірі 500 000,00 грн.
ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зазначали, що вони є власниками будинку з господарськими будівлями та гаражем за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіля марки Lexus RX 350, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску; приміщення магазину за адресою: м. Сватове, Луганська область, площа Привокзальна, 100. Внаслідок детонації боєприпасів снаряд реактивної систем залпового вогню «Град» влучив в будинок сусідів, від чого в їх будинок, присадибні споруди, гараж та автомобіль були значно пошкоджені уламками від снаряду. Також частково було пошкоджено приміщення магазину. Загальна сума спричиненої матеріальної шкоди становить 607 133,40 грн. крім того, у зв`язку з вибухом боєприпасів їм було також спричинено значної моральної шкоди, оскільки в момент вибухів вони знаходилися в будинку, не були попереджені та евакуйовані з міста. Враховуючи зазначені обставини, заподіяну моральну шкоду оцінили в розмірі 200 000,00 грн. на кожного.
З урахуванням викладеного та заяви про зміну розміру позовних вимог, позивачі просили стягнути з Міністерства оборони України на користь:
ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.;
ОСОБА_2 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.;
ОСОБА_3 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.;
ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 2 000 000,00 грн.;
ОСОБА_5 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.;
ОСОБА_6 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 303 566,70 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.;
ОСОБА_7 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 303 566,70 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Міністерства оборони України, треті особи: Державна казначейська служба України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн. та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн. та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн. та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_5 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_6 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 214 750,20 грн. та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_7 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 214 750,20 грн. та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Гром А.М., який діє в інтересах Міністерства оборони України, подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що Міністерство оборони України в даному випадку є неналежним відповідачем у справі, а ОСОБА_8 , відносно якого постановлений обвинувальний вирок, не проходив військової служби на посадах в Міноборони, а проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Звертає увагу на те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а тому саме вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Озброєння та боєприпаси, які зберігались на об`єднаних польових складах ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України на території населеного пункту Сватове, Луганської області, належало військовій частині НОМЕР_3 на праві оперативного управління. Натомість Міністерство оборони України, як суб`єкт владних повноважень, не є військовою частиною, не здійснювало господарську діяльність на території об`єднаних польових складів ракетно-артилерійського озброєння ЗСУ, а вищевказане озброєння та боєприпаси у нього в оперативному управлінні не перебували.  Вказує, що позивачами не доведено якими саме діями зі сторони Міністерства оборони України була завдана їм шкода.
Також, не погоджуючись з рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року, адвокат Науменко Ю.В., яка діє в інтересах позивачів, подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити позовні вимоги позивачів у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував надані до суду докази, які підтверджують розмір заподіяної позивачам майнової та моральної шкоди, що є підставою для зміни судового рішення.
Адвокат Науменко Ю.В., яка діє в інтересах позивачів, подала відзив на апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України. Заперечує проти доводів представника відповідача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. 
Коромний В.М., який діє в інтересах Міністерства оборони України, подав відзив на апеляційну скаргу представника позивачів. Заперечує проти доводів адвоката Науменко Ю.В., яка діє в інтересах позивачів, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. 
Поставною Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу представника позивачів залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України задоволено, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року скасовано. 
Ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в дохід держави по 857,14 грн. з кожного судового збору.
Постановою Верховного Суду від 19 червня 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7  задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційний суд не з`ясував, чи військове майно (здетоновані боєприпаси) було закріплене Міністерством оборони України за військовою частиною Збройних Сил України на праві оперативного управління та, якщо було, то  за  якою саме військовою частиною та якими доказами це підтверджується, у зв`язку з чим передчасно вважав, що Міністерство оборони України не є  особою, яка має відповідати за пред`явленим позовом.
Під час повторного розгляду справи в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні Куртмоллаєв А.Е., який діє в інтересах Міністерства оборони України, Хлань В.М., який діє в інтересах Генерального штабу Збройних Сил України, апеляційну скаргу Міністерства оборони України підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Проти доводів апеляційної скарги адвоката Науменко Ю.В., поданої в інтересах позивачів, заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність.
Тарануха В.А., Тарануха О.М., Тарануха М.В., Білоєнко А.С., Фесенко І.О., Рибалкін О.М., Рибалкіна Н.А., представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Науменко Ю.В., подана в інтересах позивачів, підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга представника Міністерства оборони України підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи,29 жовтня 2015 року близько 19 год. 30 хв. у м. Сватове Луганської області по вул. Ново-Старобільська сталася пожежа на об`єднаних польових складах ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України, яка призвела до детонації боєприпасів, які зберігалися на території складу.
Зазначені обставини підтверджуються вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2016 року.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 368 від 24 березня 2004 року рішенням регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій зазначена подія класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня.
Вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2016 року у кримінальній справі № 426/13206/16-к встановлено вину військової службової особи, виконуючого обов`язки начальника польового складу боєприпасів майора ОСОБА_8 у невиконанні ним наказу керівництва, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 на території майданчику № 3 польового складу боєприпасів сектору « А » у місті Сватовому Луганської області відбулося загоряння дерев`яних ящиків з боєприпасами та подальше поширення полум`я на інше ракетно-артилерійське озброєння, яке перебувало на території польового складу боєприпасів, що спричинило їх подальшу детонацію в процесі пожежі.
Внаслідок зазначеної пожежі та детонації боєприпасів, які зберігались на складах, позивачам, як вони зазначають, було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної власності належить приватний будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13 червня 1979 року, договору дарування будинку від 11 квітня 1998 року, договору дарування будинку від 21 лютого 2001 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 174276 від 03 жовтня 2005 року.
Факт пошкодження будинку внаслідок детонації боєприпасів на військовому складі 29 жовтня 2015 року підтверджується актом обстеження житлового будинку №2075 від 16 листопада 2015 року, затвердженим Сватівським міським головою, актом про пожежу від 11 листопада 2015 року, дефектним актом від 09 грудня 2015 року.
Вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для відновлення будинку згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 4841 від 14 грудня 2018 року становить 1 229 354,40 грн. (з ПДВ).
Внаслідок детонації боєприпасів на території складів ракетно-артилерійської озброєння сектору «А» у м. Сватове, Луганської області, загинула мати ОСОБА_4 - ОСОБА_10 .
Згідно з висновком експерта № 109 смерть ОСОБА_10 настала внаслідок вогнепальної вибухової травми з газо-детонаційними, осколковими і вторинно-снарядними ушкодженнями голови, тулуба та кінцівок.
Крім того у власності ОСОБА_5 знаходився будинок АДРЕСА_4 .
Актом обстеження житлового будинку від 27 листопада 2015 року підтверджується наявність пошкоджень будинку після надзвичайної ситуації, яка сталася внаслідок вибухів на складів боєприпасів в м. Сватове 29-30 жовтня 2015 року.
Матеріалами справи підтверджується перебування у власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наступного майна: будинку з господарськими будівлями та гаражем за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіля марки Lexus RX 350, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску; приміщення магазину за адресою: м. Сватове, Луганська область, площа Привокзальна, 100.
Факт пошкодження житлового будинку з господарськими спорудами за адресою:
АДРЕСА_3 , підтверджується копією Акту №38 обстеження житлового будинку від 05 листопада 2015 року, затвердженого Сватівським сільським головою.
Відповідно до Калькуляції вартості першочергових протиаварійних робіт по вказаному будинку від 13 листопада 2015 року, здійснення відновлювального ремонту будинку та надвірних споруд коштує 429 500,40 грн.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд  першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , стягнувши з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 409 784,80 грн. матеріальної шкоди та по 20 000,00 грн. моральної шкоди кожному; на користь ОСОБА_12 200 000,00 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_5 30 000,00 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 214 750,20 грн. матеріальної шкоди та по 20 000,00 грн. моральної шкоди кожному. 
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що внаслідок детонації боєприпасів на  території складів ракетно-артилерійської озброєння у місті Сватовому Луганської області позивачам завдано матеріальної та моральної шкоди. Матеріальна шкода визначена судом з урахуванням доказів наданих сторонами. Вирішуючи питання щодо відшкодування морально шкоди, суд  першої інстанції виходив із адекватності та необхідності компенсації такої шкоди.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційних скаргах, Київський апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням військових боєприпасів має ознаки джерела підвищеної небезпеки.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (частина друга статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною другою статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Частиною першою статті 137 ГК України передбачено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України. Стягнення за зобов`язаннями військової частини не може бути звернено на майно, за нею закріплене.
Оскільки військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, то вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
Зазначені висновки, узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження №14-81цс18) та постановах Верховного Суду: від 20 червня 2018 року по справі 
№ 426/5409/15-ц (провадження № 61-1805св17), від 21 серпня 2018 року по справі 
№ 219/2278/16-ц (провадження № 61-4360св18), від 14 лютого 2020 року по справі 
№ 640/7219/17 (провадження № 61-6659св19), від 30 березня 2020 року по справі 
№ 610/2736/18 (провадження № 61-14469св19), від 06 травня 2020 року по справі 
№ 233/414/18 (провадження № 61-48422св18), від 27 травня 2020 року по справі 
№ 314/5279/17 (провадження № 61-48303св18) та ін.
 Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16 вказала на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
У постанові від 07 грудня 2022 року у справі 607/10025/20 Верховний Суд також вказав на те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.    
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
У постанові від  30 листопада 2022 року у справі № 127/24817/17 Верховний Суд вказав на те, що результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.  Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 при зверненні до суду визначили відповідачем у справі - Міністерство оборони України.
Разом з тим, законодавство України чітко врегульовує питання відповідальності військових частин ЗСУ за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. 
Відповідно до положень Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», а також вищевикладених висновків Верховного Суду, оскільки військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, до якого включено, зокрема, всі види озброєння, техніка та боєприпаси, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, то вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
Таким чином, Міністерство оборони України не є особою, яка має відповідати за позовом про відшкодування заподіяної шкоди, так як не є особою, що допустила порушення прав позивачів. 
З урахуванням висновків Верховного Суду, в процесі перегляду справи представник Міністерства оборони України зазначив, що польові склади ракетно-артилерійського озброєння по АДРЕСА_5 були створені розпорядженням першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) № 341/082 від 15 серпня 2014 р. Згідно із листа Озброєння Збройних Сил України від 21.08.2018 №342/7480, який міститься в матеріалах справи, передбачено, що об`єднаний польовий склад ракетно-артилерійського Озброєння Збройних Сил України знаходився в підпорядкуванні командування Сектору « А », (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » має умовне найменування військова частина НОМЕР_3 ) по справі.
У відповіді військової частини НОМЕР_3 від 18.09.2024 № 501/19/3/2/271 зазначено, що адміністрація на польових артилерійських складах (н.п. Сватово), була призначена від військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_6 ). Майно (боєприпаси), що перебували на території польових артилерійських складів ( АДРЕСА_1 ) належали військовій частині НОМЕР_2 . У військовій частині НОМЕР_3 - відсутні будь-які підтверджуючи документи про отримання нарядів на передачу боєприпасів, актів щодо їх прийняття, підтвердження постановки на відповідний бухгалтерський облік (облік по службі).
 У листі ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.01.2023 №370/236 підтверджено факт, що об`єднаний польовий склад ракетно-артилерійського Озброєння Збройних Сил України дійсно знаходився в підпорядкуванні командування Сектору « А », (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), умовне найменування - військова частина НОМЕР_3 , яка за нього відповідала, його наповнювала боєприпасами, організовувала їх зберігання, облік, використання, у тому числі контролювала з яких військових частин ці боєприпаси залучались для виконання бойових завдань.
До створення та функціонування зазначеного складу залучались боєприпаси та особовий склад з різних військових частин, зокрема: 65 ракетно-артилерійський арсенал є базою зберігання боєприпасів Збройних Сил України, має умовне найменування військова частина НОМЕР_4 ; 6 арсенал є базою зберігання боєприпасів Збройних Сил України, має умовне найменування військова частина НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) є формуванням, функцією якого є забезпечення частин і підрозділів Збройних Сил України усією номенклатурою зброї та боєприпасів, має умовне найменування військова частина НОМЕР_5 .
Військові частини НОМЕР_4 , НОМЕР_2 , зокрема підпорядковуються військовій частині НОМЕР_5 . Зазначені фактичні обставини встановлені також в обвинувальному вироку Сватівського районного суду Луганської області від 28.10.2016 у справі № 426/13206/16-к, який є чинним, не оскарженим та не заперечуються іншими учасниками справи.
З урахуванням вищезазначеного, можна прийти до висновку, що Міністерство оборони України чи його посадовими (службовими) особами при здійснені своїх повноважень не приймалось жодного рішення та не вчинялась жодна дія стосовно створення, розгортання та функціонування об`єднаних польових складів ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України на території населеного пункту Сватово, Луганської області та відповідно відсутні докази того, що Міністерство оборони України є володільцем  боєприпасів, які були розміщені на об`єднаних польових складів.
Натомість, об`єднаний склад знаходився в підпорядкуванні командування Сектору «А» - військової частини НОМЕР_3 , яка за нього відповідала, його наповнювала боєприпасами, організовувала їх зберігання, облік, використання, у тому числі контролювала з яких військових частин ці боєприпаси залучались для виконання бойових завдань. Наповнення складу боєприпасами здійснювалося за рахунок військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_7 , 65 ракетно-артилерійський арсенал), НОМЕР_2 (селище міського типу Дружба, Ічнянського району Чернігівської області, 6 арсенал), які фактично і були володільцем джерела підвищеної небезпеки (боєприпасів, які були розміщені на об`єднаних польових складів).
Крім того, вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28.10.2016 у справі № 426/13206/16-к, встановлено, що на момент події, що мали місце 29.10.2015 на території об`єднаних складів ракетно-артилерійського озброєння у м. Сватово, обвинувачений ОСОБА_8 виконував обов`язки не в Міноборони, а на посаді начальника польового складу боєприпасів Сектору « А », організаційної структури штабу АТО, який перебував в оперативному підпорядкуванні Антитерористичного центру при Службі безпеки України.
Тобто, Міністерство оборони України, не може бути належним відповідачем у даній справі.
Разом з тим, всупереч положенням ст.ст. 51, 175 ЦПК України, позивачами не залучено до участі у справі як відповідачів військові частини, що призвело до вирішення справи судом першої інстанції з неналежним складом учасників.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не з`ясував належних учасників справи та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.
Оцінка судами обґрунтованості позовних вимог по суті має відбуватися за участю належних сторін цивільної справи.
При цьому у суду апеляційної  інстанції відсутня процесуальна можливість залучити до участі у справі належного відповідача у цивільній справі.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги представника Міністерства оборони України знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на вимогах чинного процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення. Натомість, доводи апеляційної скарги представника позивачів адвоката Науменко Ю.В. є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.
Враховуючи викладене, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Науменко Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Грома Анатолія Миколайовича, який діє в інтересах Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Міністерства оборони України, треті особи: Державна казначейська служба України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 10 грудня 2024 року.
Суддя-доповідач
Судді