Справа № 461/6726/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Кротов О.Б. 
Провадження № 33/811/1397/24                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби Сичова Юрія Вікторовича на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 10 вересня 2024 року, 
з участю представника митниці – Раделицької С.П. 

в с т а н о в и в:

цією постановою провадження у справі про порушення митних правил відносно  ОСОБА_1  за ч.1 ст.483 МК України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Товари, вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №0905/20900/24 від 18 липня 2024 року, а саме: зарядну станцію ZERO BREEZE ElecHive 2200 без ознак використання – 1 шт., зарядну станцію ZENDURE SuperBase PRO 1500 без ознак використання – 1 шт., - повернуто ОСОБА_1  для належного митного оформлення, або вивезення за межі митної території України.
       Згідно постанови судді, відповідно до протоколу про порушення митних правил №0905/20900/24,  18 липня 2024 року близько 22 год. 12 хв. в зону митного контролю в напрямку в`їзд в Україну, смугою руху «зелений коридор» пункту пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці заїхав транспортний засіб марки «MERCEDES SPRINTER», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , у якому в якості водія слідував  ОСОБА_1 , який своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. При здійсненні митного контролю даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню. Автомобіль було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого огляду транспортних засобів та товарів, де під час огляду в багажному відділенні під особистими речима було виявлено приховані від митного контролю товари, а саме: зарядна станція ZERO BREEZE ElecHive 2200 без ознак використання – 1 шт., зарядна станція ZENDURE SuperBase PRO 1500 без ознак використання – 1 шт. Доступ до товарів став можливий після вивантаження валіз, пакетів та коробок з особистими речима з багажного відділення автомобіля. Виявлені товари були поміщені у два пакунки загорнуті в стрейч-плівку чорного кольору, що не дозволяло ідентифікувати вміст пакунків та ускладнювало виявлення останніх. Про наявність зазначеного товару  ОСОБА_1  в процесі усного опитування не заявив. Таким чином,  ОСОБА_1  вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів. Зазначені дії містять ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України. 
       В апеляційній скарзі представник Львівської митниці Держмитслужби Сичов Ю.В. вважає висновок суду помилковим та необгрунтованим Вважає, що місцевим судом не надано належної оцінки обставинам та матеріалам справи, що призвело до неправильного вирішення даної справи. Зазначає, що ОСОБА_1 свідомо розмістив переміщувані товари таким чином, щоб при відкритті багажного відділення чи огляді, товари не могли візуально проглядатися, а вивялення товару стало можливим після вивантаження валіз, пакетів та коробок з особистими речами з багажного відділення автомобіля, а отже, він приховував від митного контролю наявний у нього товар, що підпадає під кваліфікацію ч.1 ст. 483 МК України. 
Просить оскаржувану постанову скасувати, постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та накласти стягнення, передбачене санкцією даної статті в повному обсязі з конфіскацією предметів правопорушення, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь митниці витрати, пов`язані із зберіганням на складі митниці вказаного товару. 
       Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду, ОСОБА_1 та його представник – адвокат Франків А.В., в судове засідання для участі у справі не з`явилися, проте, ОСОБА_1 подав письмові пояснення, в яких, серед іншого, просив розгляд справи проводити у його відсутності; адвокат Франків А.В. про причини неявки не повідомила і клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, а тому, суд вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності ОСОБА_1 та його представника – адвоката Франків А.В. 
       Заслухавши пояснення представника митниці про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
       Так, відповідно до ст.ст. 486 МК України та 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, в тому числі і порушення митних правил, є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
       Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.
       Як вбачається зі ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил необхідно з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       У відповідності ст. 251 КУпАП, ч.1 ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
       Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
       Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону при розгляді справи про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 в суді першої інстанції були дотримані.
       Так, згідно з протоколом про порушення митних правил №0905/20900/24 від 18 липня 2024 року у провину ОСОБА_1 ставиться вчинення дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів. 
       Частиною 1 статті 483 МК України передбачена адміністративна відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
       Тобто, основним безпосереднім об`єктом є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.
       У свою чергу, переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю може бути вчинено одним із способів, наведених у диспозиції ч.1 ст.483 МК України, зокрема: з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників); з використанням інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів; шляхом надання одним товарам вигляду інших; поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
       Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.
       Отже, факт приховування товарів від митного контролю має принципове значення для правильного вирішення справи. Саме ці обставини підлягають доказуванню у даній справі, проте матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б безсумнівно встановлювали вказані факти, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Як вбачається із протоколу про порушення митних правил та обставин даної справи, у даному провадженні встановлено, що під час огляду, в багажному відділенні під особистими речима було виявлено приховані від митного контролю товари, а саме: зарядну станцію ZERO BREEZE ElecHive 2200 без ознак використання – 1 шт., зарядну станцію ZENDURE SuperBase PRO 1500 без ознак використання – 1 шт.
       Доступ до товарів став можливий після вивантаження валіз, пакетів та коробок з особистими речима з багажного відділення автомобіля, а виявлені товари були поміщені у два пакунки загорнуті в стрейч-плівку чорного кольору, що на думку митного органу, не дозволяло ідентифікувати вміст пакунків та ускладнювало виявлення останніх.
        Поряд з цим, як вбачається з фототаблиці, долученої до протоколу про порушення митних, та вірно зазначено суддею районного суду, товари знаходилися у місці, яке передбачене для перевезення багажу, а саме у багажному відділенні автомобіля, у вільному доступі та їх можна було виявити шляхом звичайного візуального огляду.
        Відтак, на думку апеляційного суду, суддя місцевого суду, враховуючи вищенаведене, прийшла до обгрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, так як Галицькою митницею Держитслужби не надано жодних належних та допустимих доказів, які б стверджувати про вчинення ОСОБА_1 дій з відповідним умислом, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, належним чином мотивуваши це у своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
       При цьому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що жодних викруток чи інших спецзасобів інспектор митниці при виявленні переміщуваних речей не використовував, доступ до портативних зарядних станцій не був утруднений, а такі були у вільному доступі, і їх виявлення не потребувало зусиль чи використання спеціальних засобів, а отже, були у вільному доступі, і їх виявлення не потребувало зусиль чи використання спеціальних засобів, а той факт, що доступ до товарів став можливий після вивантаження валіз, пакетів та коробок з особистими речима з багажного відділення автомобіля, а виявлені товари були поміщені у два пакунки загорнуті в стрейч-плівку чорного кольору, не може свідчити про те, що ОСОБА_1 намагався їх приховати, або стверджувати, що доступ до речей був утруднений.
       Таким чином, під час розгляду даної справи, як в місцевому, так і в апеляційному суді, не здобуто та суду не надано достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.
        Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
       Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.
       Враховуючи наведене, а також принцип презумпції невинуватості, на думку апеляційного суду, обов`язок доказування обставин, викладених у протоколі покладається саме на митний орган. У той час, докази долучені митним органом на підтвердження вини ОСОБА_1 не доводять факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.
Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, перевіривши доводи апеляційної скарги і оцінивши надані сторонами по справі докази щодо доведеності вини ОСОБА_1 апеляційний суд вважає, що викладені у протоколі про порушення митних правил №0905/20900/24 обставини не знайшли свого підтвердження та спростовуються перевіреними місцевим судом доказами, які у своїй сукупності свідчать про безпідставність, необґрунтованість та необ`єктивність висновків митного органу. 
Таким чином, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.
Виходячи з наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби  Сичова Ю.В. - залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року, якою провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.